68 C. J. SUNDEVALL, 



uttalaa med lika Oppning af munnen, men atskiljer sig derifran genoni franvaron af den 

 dervid markbara lilla muskelverksamhet i tungroten och struphufvudet. Alia delar ilro 

 slappa och ingen annan verksamhet finncs iln kilkens oppnande och frambringandet af ett 

 ljud. Detta ljud har val en obest&md klang, men dess nara likhet mod w-ljuden och ser- 

 deles med det anforda, n:o 3, ar omisskannelig. De sma variationer, som kunna upp- 

 tackas uti dess uttal i olika ord bero pji en ringa articulation, vanligen bestilrnd af nar- 

 maste consonant, men b5ra lika litet foranleda antagandet af flera bokstafver, som dylika 

 sma oh'kheter uti andra vocalers uttal. Man har betraktat det sasom ett ganska kort och 

 otydligt uttal af andra vocalljud och tillfolje deraf ej velat gifva det ett eget tecken; 

 men detta fbrestllllningssatt ar endast savida rigtigt, att det ofta, kanhilnda oftast, upp- 

 kommit genom forandring af andra vocalljud, sasom i sum, af surmna, i current af curro, 

 i sir af sire, hvilket utbyte dock ar aldeles lika med det som allmant forekornmer 

 bland vocalerna, t. ex. fann, funnit, af finna; opp och upp, som omsom begagnas i sven- 

 skan o. 8. v. Sadant som detta vocalljud nu fOrekommer, ilr det lika verkligt och eget 

 som nagot af de ofriga, och b5r saledes utmarkas af sin egen bokstaf. I engelskan ar 

 det alltid kort, men det ar ej svart att uttala langt och ingenting hindrar, att det kan 

 fOrekomma sadant uti nagot annat sprak. I de fiesta ofvan upprilknade orden har det 

 tonvigt och kan saledes ej betraktas pa samma satt sotn de tonlosa, korta och otydliga 

 vocalljuden, om hvilka vi i det foljande komma att tala; men sasom oarticuleradt, eller 

 atminstone minst articuleradt af alia vocalljud har jag uppraknat det sist bland dessa och 

 saledes sist af alia bokstafver. 



Anmarkningar vid vocalerna. l:o Man skiljer mellan harda och rnjuka voca- 

 ler, eller dem som yttra ett olika inflytande pa vissa consonantljud, serdeles k och c samt 

 g. Dessa behalla nemligen framfOr de harda vocalerna sitt egentliga (nujdio-pulatina) ljud, 

 liksom framfor consonanter, t. ex. kan, kom; men forandra det till ett praepalatint, eller 

 till och med till ett s-ljud, framfar de mjuka vocalerna, sasom kann, kista, Cicero. Denna 

 fOrandring, som sker med mycken regelmassighet och har blifvit noga bestamd fBr olika 

 sprak, maste bero pa nagon egenhet uti de olika vocalernas uttal, hvarigenom forandrin- 

 gen bestammes. For att ratt klart inse fOrhallandet bor man uppgdra en tabell ofver flera 

 sprak, ordnad efter de i det foregaende bestainda vocalljuden; t. ex. foljande, ofver uttalet 

 af k (eller det motsvarande c), hvaruti de k eller c, som fOrandrat ljudet och saledes an- 

 gifva en mjuk vocal, utmarkas med cursiv stiL 



Tyska spraket ar har utcslutet, emedan k och g lasas lika framfor alia vocaler, utom i 

 lanade, utlandska ord som stafvas med c, och som folja det spraks bruk hvarifran de 

 aro tagne. Detsamma kan till en del sagas om engelska och fransyska; men dock synes 



