OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 67 



talas med en spanning af lapparne och forkortning af tungan. Ett hit hOrande langt ljud 

 bar jag tyckt mig hOra uti gottlandska dialectens satt att uts9.ga langt o, saint under- 

 stundom, af Engelsman, i stallet for y (ii, fr. u) uti tyska eller fransyska ord. 



2. Det egentliga, slutna o, narrnar sig till e och fas, da man under utsagandet af 

 rent e betydligen forminskar munGppriingens bredd , utan att andra nagonting annat i mun- 

 delarnes stallning. Likaledes fas det, da man, under uttalet af y (u), later tungan bli 

 nara platt, utan att for Ofrigt nagonting andras. Det tyckes saledes hufvudsakligen vara 

 tungans lage: bred, rned sidokanterna stodda mot ofre kindtandernas kanter, som gOr detta 

 ljuds olikhet med det forra; men dessutom markes vid uttalet af 6, liksoin af a'-classens 

 ljud, en tydlig verksarnhet uti laryngis muskier, hvilken doek ar ganska svar att ratt upp-- 

 fatta. Med detta ljud uttalas i alhnanhet hos oss, langt o i slutet af ord, t. ex.: o, do. 

 ho, sjO, snO. I sodra Sverige uttalar man, i de fiesta fall, pa samma satt langt o, som 

 efterfoljes af consonant, t. ex. ol, dod, hura, ora, skon, 6de, fora, gOra, brod, nOt; men 

 uti den uppsvenska dialecten fa dessa ord, liksoin alia korta o, ett vida mera oppet ljud, 

 susom det nastfoljande, eller till och med sasom 6 n:o 4. I tyskan uttalas o sasom i 

 sodra Sverige, t. ex.: Gothe, konig, grosse, schon, sohne. I frarisyskan skrifves det van- 

 ligast med eu, t. ex.: eux, deux, leur, terreur, peur, beurre, jeune, jeune; samt kort, med 

 e: je, ne, me, le, de. I engelskan sakrias alia o-ljuden, utom det sista. 



3. Det oppna o, skiljer sig till uttalet fran det forra, allenast derigenom, att under- 

 kaken oppnas nagot mera, eller sa myeket som for a, hvarigenom afven lapparne nagot 

 mera atskiljas, dock utan att spannas. Uti nagra fa svenska ord har langt 6, som efter- 

 foljes af r, detta ljud, t. ex.: orn, bjorn, borda, tOrne; kort o uttalas alltid sa, t. ex.: 

 host, rost, m5ssa, loss, lofte, Onska. notter, hons, holl, foil. I tyskan forekommer samma 

 ljud uti: holle, geschopf, kopfe; i fransyskan uti: feuille, deuil, oeil. Sasorri bok- 

 stafver for detta och det forra, hvilka bada aro de vanligen forekornmande o-ljuden, har 

 jag uppfort det tecken, o, som under flera arhundraden varit brukligt i Danmark, nem- 

 ligen ett pa sned genomstruket o; men jag har tillatit mig att atskilja de bada ljuden 

 genom olika rigtning af streket, sasom synes af tabellerna. 



4. Fran det nastforegaende maste vi atskilja ett ljud, som later helt olika, nemligen 

 sasom ett mellanljud mellan o och det oppna o, och for hvars uttal munnen Oppnas lika 

 myeket som for a. Nagon obetydlig sammandragning af tungan tillkommer vid dess uttal, 

 hvarigenom mekanismen for detta blir sa nara lik den for det djupare a (n:o 5), att jag 

 ej formar utreda skillnaden. De bada ljuden aro dock ganska olika. Det, som har be- 

 skrifves, brukas allmant i uppsvea, samt ostgotha och Stockholms-dialecterna for de fiesta 

 o, utom for o finale, som alltid uttalas mindre oppet. Framfor r ljuder det nastan sasom 

 Oppet o, t. ex. i: ora, hOra, bjorn; dOrr, forr, stOrre. Det ar mig obekant huruvida det 

 forekommer i dialecter af andra spnik. I brist pa battre tecken har jag foreslagit ett 

 nedtill genomstruket o. 



5. Uti engelskan, som saknar alia foregaeride ljud af denna classen, forekommer 

 hogst allmant ett annat, som knappt finnes i de Ofriga moderna spraken, nemligen det 

 rent oarticulerade ljudet i orden: up, but, mud, sum, burn, fur, fir, sir, dirt, bird, work, 

 sulphur, measure in. fl. Det kommer ganska nara intill det Oppna ljudet, n:o 3, och 



