OM PHONETISKA BOKSTAFVEK. 63 



2. Rent a. Detta utrnftrka vi med ce, efter exernplet af danska skriftspraket, der 

 det brukas bade sasom langt och kort. Underkaken oppnas nagot litet rnera, an for ut- 

 talet af de foregaende ljuden, hvarigenom munSppningen blir nagot, ehuru obetydligt 

 storre, liksoin rumrnet mellan tungan och gomhvalfvet. For ofrigt bibehallas mundelarnas 

 stallning sasom for uttalet af nastforegaende ljurl. Detta vocalljud tyckes vara ett af de 

 allmamiast forckomrnande i de fiesta sprak. I svenskan skrifves det oftast med a da det 

 ar hingt, t. ex.: ata, bar, nara, kar, fa, lasa, raf; men ornsorn med a och e da det ar 

 kort, sJlsom: rnan, men; hall, hellre; van, venster; den, menniska, henne, herre, varre, 

 sail, kalla, falla, hast, gass, ratt, satt. I tyskan ar skrifsattet lika obestamdt, t. ex. 

 bar, ware, scliwer, gern, deren, pferd; hasslich, ganse, herr, fest, recht, fett. I engel- 

 skan har bokstafven a blifvit egentliga representanten for CE-ljudet, t. ex. take, a, lake, 

 make, able, any, many; men forofrigt skrifves det pa flera satt, sasom: ail, paid; get, 

 met, ell, fell, held. I fransyskan betecknas ce rned ai eller e, eller e, t. ex.: mais, j'ai, 

 faire, cher, frere, terre, verre, fer; servir, ferme, mettre. 



3. Halft a, eller mellanljudet mellan ce och a, tillh5rer icke den moderna svenskan, 

 men forekommer i atskilliga dialecter, sasom i stockholmskan i stallet for a, som uttalas 

 mera bredt och dppet, t. ex. i: ara, bara, svara; och i smalandskan i stallet for a, som i 

 somliga ord uttalas nagot at a, sasom: bara, svara (men ej i svamp, tala). I tyskan 

 tyckes det icke forekomma, men ett a-ljud, som icke ar fullt rent, utan narrnar sig nagot 

 till detta, forekommer i stafvelsen ei eller ey, t. ex. rnein, sein, seyn, theil, rein, eiweiss, 

 Liksa ar forhallandet med langt /och T\ engelskan, sasom: I, fire, like, my, eye (hvilka 

 ratteligen borde skrifvas: aj, fajr . . ). Deremot kan a uti engelska orden: am, and, bad, 

 fat, glad, in. fi. anforas sasom rigtiga exempel pa detta mellanljud. I fransyskan tyckes 

 det icke forekomma, ehuru flera nuancer der finnas af a. Vid uttalet af detta ljud 

 gOres munoppningen annu nagot vidare, an for ce, och lapparna spannas nagot litet pa 

 bredden, ehuru ej mera an vid de forra ljuden; men tungan far ligga slapp och mindre 

 utbredd, sa att den val ligger med sidokanterna ofver kanten af undre kindtanderna , men 

 icke viclrorer de ofre. Den enda muskelverksainlieten vid detta ljudet tyckes saledes besta 

 uti lapparnes ringa spanning, hvarigenom munoppningen nagot vidgas och eridast der- 

 igenom tyckes det skilja sig fran det rent oarticulerade, sista bland vocalljuden. 



4. Rent a, fordrar liksom det nastforegaende ljudet, blott en h5gst ringa muskel- 

 verksamhet, hvilken blott tyckes yttra sig uti de muskier som neddraga luftrorshufvudet 

 Denna verksamhet ar ganska obetydlig, men likval verkar den afven pa tungan, som ned- 

 drages helt och hallet inom underkaken, mellan kindtanderna, hvarest hon ligger aldeles 

 slapp. Kakarnes oppning ar densamma som for det forra ljudet, men lapparne hallas 

 slappa, i naturlig stiillning, icke strackta. Munoppningen ar saledes nastan nagot mindre, 

 an for nastforegaende ljud, men rummet vid tungroten, uti hvilket ljudet forst utkommer 

 fran luftrOrsspringan , ar nagot storre, till folje af luftrorshufvudets neddragning, hvar- 

 igenom allt hammande af ljudet har upphort. Vid uttalet af a ar kakarnes atskillnad 

 och munSppningens vidd den storsta som behofves for uttalet af vocaler eller for bokstafs- 

 Ijud i allmanhet. Genom matningar med en passare mellan en gifven punkt under nasan 

 och en pa hakan har jag funnit, att da jag naturligt och otvunget uttalar rent a och de 

 tva nastliggande vocalljuden Oppnas underkaken vanligast omkring 8 millimeter, men denna 



