62 C. J. SUNDEVALL, 



soin alltid far samma ljud, liingt och kort; t. ex. bi, is, fri; fisk, Ihnie, afvig. Nilstan 

 detsamma gfiller om tyskan, soni dock ofta uttrycker langt i ined ic: wie, \vir, hier, wis- 

 sen. I fransyskan lases alltid langt i ratt, t. ex.: ile, vivre, assis, partir, partie; afven 

 brukas det kort, sasom: ouvrier, verrier, souliers; (men annorluuda lases det uti: vin, fin, 

 loi, inoi). I engelskan uttr)ckes i pa, manga siltt och siikrast med ee; t. ex.: eel, free, 

 see; sea, each, be, me. Blott sasoin kort brukas i: edifice, office (men langt i lases ay). 



4. Mellan i och e ligger ater ett melliuiljud som ofta begagnas i Skane i stallet 

 for kort e, t. ex. uti en, eld, hem, lem, sett. Pa samma satt p.lagar man afven uttala 

 andelsen it uti: varit, tagit, kommit etc. Forofrigt torde detta ljud vara mindre bruk- 

 ligt. Det fOreslagna tecknet ar en sammansattning af i och e. 



5. Det rena e (e aigu) uttalas sasom t, men med ett vida stOrre rum mellan tun- 

 gan och gomhvalfvet, sa att varilig andedragt ej deraf hindras. Tungan halles nemligen 

 blott nagot convex, men fast stodd under ofre kindtanderna och derigenom nagot Bpand. 

 Tungspetsen kan vara st5dd mot uridre framtllnderna, eller fristaende, hvilket ar likgiltigt. 

 MunOppningen ar sasoin vid i. Sa uttalas hos oss, Kingt e t. ex.: se, sedan, ren, ben, 

 get, ene; samt en del ord med kort e: en, eld, hem, lem, bett, sedd; i tyskan: sehen, 

 gehen, weder, jede, seele; Fr. etc, donne, donner; les, ces, des, annees. Engelskan 

 saknar detta ljud. 



2:o De GUTTURALA vocalerna, eller ^4-classen. Dessa vocaler uttalas ined rulgot 

 infra Gppnad underkiik, an cle foregaende, hvarigenom munoppningen blir nagot hOgre. 

 Forofrigt modifieras ljudet foga af munnens organer, och hores derfore rent utga fran 

 luftstrupen, men de olikheter i talorganernas stallning eller verksamhet, som frambringa 

 dessa ljud aro sa obetydliga, att de blott med svarighet kunna uppfattas; de aro vida min- 

 dre an de, hvarigenom de olika ljuden inom den foregsiende och den nastfoljande classen 

 frambringas. 



1. Vi bOrja med ett rnellanljud mellan e och CP, soni lika val skulle kunna raknas 

 till den forra, soni till denna classen. Kilkarne oppnas icke inera an for uttalct af rent e 

 och ingen annan skillnad finnes, an den, att tungans bakre del n ( agot mera nedplattas, sa 

 att rummet mellan denna och gomseglet blir nagot litet storre, hvarigenom ljudet ej mera 

 hainmas pa detta stalle, titan hores utga rent fran luftstrupen. Det far derigenom nagon 

 likhet med ce och mera 5fverensstiiinmel.se med de foljande ljuden. Detta ljud bruka.- 

 allmant af Upplamiingen i ord, der de sydligare svenskarne utsaga rent e, t. ex. uti de 

 redan under tva olika vocalljud anforda orden: en, eld, hem, lem, sett; afven i: se, sed, 

 sedan, enda, hvilka ord, uttalade pa namnde dialect, lata for den dervid ovande sasoin: 

 an, aid, . . anda. I det vanliga spraket tyckas nagra fa ord uttalas med detta mellan- 

 Ijud, t. ex.: ined (conj.), kedja; men forofrigt plaga vi ej skilja mellan detta och rent a. 

 I tyskan forekommer samma ljud, t. ex. uti: heben, beben, rede, fedcr, heer. Uti en- 

 gelskan tyckes voealljudet uti: great, credit, reverence, narmast harmed ofverensstamina. 

 Det tecken som finnes foreslaget for detta mellanljud ;ir ett e, som nedtill ilr bildadt 

 efter formen af a. 



