OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 61 



de som gerna vilja se a intaga den fornatnsta platsen torde bli tillfredsstallda deraf, att 

 det kominer i inidten af ledet, hvarest anforarens plats brukar vara. 



Vocalernas vidare systemati.ska anordning, eller fordelning 5 classcr, ar, sasoin forut 

 anfurdos, ganska obestanid; atminstone aro afdelningarne icke begransade; men den be- 

 hofves for att latta ofversigten. Da o-ljuden, eller den mindre kretsen, tyckes utgdra en 

 naturlig class for sig, ar det egentligen blott fraga orn en vidare fordelning af den st5rre 

 kretsen. Denna kan fOrdelas i 5 lika delar, efter typerna i, e, a, a, u; men annu battre 

 i 3, efter typerna i, a och u (eller svenskt o), hvilka andock maste antagas vara grund- 

 Ijuden. Jag liar feredragit denna classificering, hvarigenom en ganska symrnetrisk upp- 

 stallning erhallits. 



De bokstafstecken jag antagit for vocalljuden finnas framstallda pa Tab. II, l:o, sarnt, 

 tillhopa med consonanterna pa Tab. Ill, l:o. Vocalerna utgora foljande fyra classer. 



l:o De PALATINA vocalerna, eller 7-classen, uttalas mellan gomhvalfvet och 5fre 

 ytan af tungan, hvilken del halles bred, med sidokanterna stOdde under kanten af Ofre 

 kiridtandernas kroner och spetsen mot undre framtanderna. Alia vocalljud utga visserligen 

 omedelbart fran ljudspringan, men vid uttalet af de typiska bokstafverna i denna classen 

 (i och y) gores rummet mellan tungan och gomen sa trangt, att ljudet hammas och tyckes 

 liksom bildas der. Det ar, sasom forut anfordes, sarnma mekanism som den, hvarigenom 

 consonantljudet j (eller y) bildas. Munoppningen ar medelstor, och kakarna hallas jemt sa 

 rnycket oppnade att tungan kan antaga det namnda laget, med sidokanterna under Ofre 

 kindtandernas kroner. 



1. Den forsta af dessa vocaler, det svenska y, det tyska u och det fransyska u, 

 uttalas sasom i, men med nagot mindre trangt ruin mellan gomen och tungan samt med 

 lapparne framat strackta, hvarigenom oppningen mellan dem nagot forminskas, ehuru icke 

 sa mycket, som da man vill blasa pa ett visst forernal (t. ex. blasa ut ett ljus). I en- 

 gelskan finnes ej detta ljud. Sasom exempel kunna vi bar anfora: Sv. yr, tyg, myr, 

 by, sky; ypperlig, yster, snygg, hydda; T. tlber, fiir, riibe, hiitte, fillle, gri'm; Fr. 

 eu, sur, sur, inur, rude, etude, but, bulletin. Emedan det vanliga tecknet, y, som ar 

 harledt fran det latinska, eller egentligen grekiska, Y, har blifvit anvandt for att beteckna 

 ett consonantljud (ofvan sid. 50), har jag har begagnat en annan forandring af Y-formen 

 (se Tab. II och III), som ar latt igenkannelig och har den fordelen, att, liksom alia de 

 Ofriga vocaltecknen , ej vara utdragen, hvarken Ofver eller under raden. 



2. Midtemellan Y och I ligger ett ljud, som begagnas i stallet for det forstnamnda 

 i sydvestra Tyskland, t. ex. uti: thttr, iibrigens, Mttnchen. V r id dess uttal strackas lap- 

 parna knappt framat. I allmanhet torde tyskarne uttala Y-ljudet nagot narmare at i an 

 svenskar och fransoser; atminstone lata de ofta u rirnma mot i, hvilket ej skulle kunna 

 ske hos oss. Det foreslagna tecknet for mellanljudet ar ett i, som ar midtpa bojdt, sa 

 att det bildar ett halft Y-tecken (se tab.) 



3. Det rena i uttalas sasom redan ar anfordt, med ganska trangt rum mellan tun- 

 gan och gomhvalfvet. Lapparna framskjutas ej, men munOppningen mellan dem utdrages 

 nagot litet pa bredden. Denna vocal finnes val i alia sprak, men i atskilliga har tecknet 

 derfOre blifvit i h5g grad missbrukadt. Svenskan begagnar blott det vanliga tecknet, i, 



