60 C. J. SUNDEVALL, 



hvardera ofta ar lika stort sorn bland vocalerna. Dessa sednare aro sviira att bestamma 

 dels emedan inga bestamda grftnser Annas inellan de olika afdelningarne af hela vocal- 

 serien, dels emedan de siirskilta vocalljiulens articulation ar sa obestamd, att de fiesta 

 bland dem kunna frambringas genoui flora olika combinationer af talorganernas verk- 

 samhet. De satt att uttala vocalerna, sotn i det foljande beskrifvas aro icke de enda 

 mojliga, utan de som synts mig vara mest karakteristika eller lattast anvandbara. 



Da man sammanstaller vocalljuden eftersom de gransa intill bvararidra, befinnas de 

 utgOra en series genom i, e, a (a?), a, o och -ljuden, hvilken Ofverallt kan interpoleras. 

 De bada yttersta lankarna i denna kedja aro y (T.: 0) och det svenska u, hvilka tydligen 

 nanna sig intill hvarandra, hvarigenom man latt finner, att hela serien naturligen bildar 

 en krets (se Tab. II, 2:o), i hvilken alia de s. k. "slutna" ljuden: u, y, i, intaga ena sidan 

 och de "Oppna": ce, a, o, den motsatta. De bada anfdrda ljuden, u och y gransa dock ej 

 sa nara tillsammans, att de, sasom alia de Ofriga, sammanflyta genom mellanljud, utan en 

 lank saknas tydligen mellan dem, sa att serien bar ar afbruten. 



Uti denna krets eller series saknas annu nagra af de bekanta vocalljuden, nemligen 



(o) och de denned beslagtade, hvilka ingenstades kunna ratt val inpassas. Hvarje forsok 

 att infoga dem uti serien, storer denna, och ehuru alia o-ljuden aro ganska nara lika sins- 

 emellan, sa gransa de dock till langt atskilda ljud uti densamma. De kunna saledes icke 

 rangeras tillsammans med de 6friga, utan maste uppstallas sasom en liten series bredvid, 

 eller sasom en liten sarskild krets inuti den stOrre. Ett af dem, nemligen det aldeles 

 oarticulerade ljudet (det engelska korta u), hvilket i det foljande stalles sist bland voca- 

 lerna, far dervid sin naturliga plats i sjelfva rnedelpunkten. 



LEPSIUS fOrliknar ganska traffande vocalerna vid den prismatiska fargspegeln, i hvil- 

 ken de tre hufvudfargerna, r5dt, gult och blatt, intaga samma rum som a, i, u uti vocal- 

 serien. Dessa tre aro nemligen ej blott de mest atskilda, saledes hufvudljuden, utan de 

 aro afven, sasom BOPP m. fl. anmarkt, de ursprungliga vocalerna, som voro de enda [at- 

 minstone de enda skrifna] i de aldsta kanda spraken. De Ofriga, som flro mellanljud, 

 hafva uppstatt under sprakens utveckling. Efter denna anvisning uppstaller han vocalerna 



1 en triangel: a i u, med a ofverst och interpolerar serien (se Tab. II, 2:o, der jag dock 

 insatt alia de af mig kanda vocalerna). Harvid komma o-ljuden, som ej ga in bland de 

 Cfriga, att forestalla de bruna och gra, eller srnutsiga fargerna, hvilka icke finnas uti 

 fargspegeln, utan aro blandningar. af alia de tre hufvudfargerna, med endera mer eller 

 mind re Ofvervagande. Dessa sattas alltsa inuti, mellan dem, hvaraf de anses vara 

 blandade. 



Vid vocalernas alphabetiska anordning har man hittills alltid, anda fran Sanskrit och 

 hebreiska, bOrjat med a, som onekligen forefaller sasom den renaste af alia. Likval skulle 

 jag ej tro detta bruk vara det ratta. Ljudet a ar omgifvet af andra ljud, som smaningom 

 ofverga i hvarandra, och om man borjar derrned, sa afbrytes nOdvandigt serien pa tva 

 stallen, nemligen vid a och der som den ursprungligen ar afbruten, och hela ofversigten 

 af vocalernas offinitet saint naturliga anordning blir forstord. Om man dcremot borjar vid 

 ena ami an (med y eller u), sa bibehalles serien oafbruten, och fullstHndig Ofversigt vinnes, 

 hvilket maste vara mest naturenligt. Ljudet o och de dermed beslagtade, hvilka bora 

 stallas sist, lata lattast sammanfoga sig med zi-ljuden, hvilket angifver den naturliga bOrjan 

 vara vid seriens andra anda. Man far da bOrja med de cosonant-lika vocalerna y och i; 



