OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 55 



Uti engelskan fSrekomrner ett helt annat, bredt /-ljud, vid hvars uttal storre delen 

 af tungans sidokanter utfora den beskrifna rorelsen och lagga sig intill gornens sidor, sa 

 att allenast bakoin de Ofre oxeltanderna blir utlopp for luftstromrneri och ljudet. Detta I 

 Jlr tydligt t. ex. i orden: well, welcome, tail, nail, sold; men hores ofta, mer eller inin- 

 dre, i nastan alia engelska ord der I forekommer. Detta ljud ar en fbrstarkt form af det 

 forra, men forhaller sig ej till detsamma sa, som andra starka ljud till de rnotsvarande 

 svaga, ty detta kan intoneras lika val som det vanliga I. Forst hade jag ej ansett 

 nOdigt att for detsamma foresla en egen bokstaf; men ljudet ar sa eget, att detta andock 

 torde behofvas. Ett passande tecken derfor tyckes vara ett vanligt I rned ofvantill for- 

 dubbladt strek, sasom synes af Tab. Ill, (pa Tab. I saknas det). 



b) Det palatina /-ljudet, uttalas med tungans kanter, liksom det foregaende, men 

 under det att tungans ofre, platta yta ar stOdd mot gomhvalfvet Liksorn de praspalatina 

 bokstafverna tyckes det, for ovanda oron, efterfoljes af ett j, hvilket afven alltid fram- 

 trader tydligt, da det uttalas af personer som ej aro ratt ofvade deri. Uttaladt med 

 tillracklig ofning tyckes ljudet vara enkelt, utan j, Det saknas i svenska, tyska och en- 

 gelska; men finnes uti de romaniska spraken. 1 italienskan tyckes det vara inskrankt till 

 stafvelsen gli, som later nagot likt Iji, t. ex. figlio, piglio; i spanskan stafvas det //, t. 

 ex. llama, llanos; i fransyskan ar det det vanliga "I mouille", sadant som detta annu 

 rigtigt uttalas i folkspraket, t. ex. uti: bouillon, mouille, feuille; men de s. k. bildade 

 classerna hafva nuinera alldeles bortkastat /-ljudet, sa att blott ett svagt j (y) hores i dess 

 stalle, sasom: bouyon, inouye, foy. Den foreslagna bokstafven ar ett / som ar ned- 

 draget under raden, pa samma satt som prajpalatinerna. 



c) De med tungspetsen uttalade 1-ljuden (acroglossce). Vid deras uttal ar tungspet- 

 sen ej stodd mot de fasta delarna, utan fri, sa att den kan verkstalla den for 1-ljuden 

 nodiga rorelsen. 



Det starkare af dessa ljuden (som kunde kallas / supradentale af analogien 

 med den liknamniga classen) uttalas med en stark , hastig rcirelse af hela tungan , som med 

 spetsen far sla mot den h5gre delen af gomhvalfvet och ned mot underkaken. Det f5re- 

 kommer allmant uti de uppsvenska folkspraken, och starkast i ostgotha-dialecten , som i 

 flera hanseenden synes mig mera likna svearnas an goternas sprak; t. ex. i: 6l, mjol, tala, 

 gala, tuppen gol; saint i b5la (i st. for borda), bolet (bordet); (men ej i lana, lat, vill, 

 ilia, alia, som uttalas med vanligt I). Uti det s. k. bildade spraket ar detta ljud bortlagdt 

 och jag kanner ej att det finnes i andra europeiska sprak; men i bengali ar det vanligt 

 och tyckes der, liksom i svenskan, brukas omsorn for 1 och r; t. ex. i: "bolla" (saga); och 

 "borro" (stor; rr lasas aldeles sasom II i det fOrra). Vanligt / och r forekommer dock all- 

 mant derjemte. Detta ljud har sannolikt varit anledningen dertill, att sanskrit-grammatici 

 raknat / och r till murddhanja (supradentales). Det har foreslagna tecknet ar ett /, ned- 

 draget pa samma satt som supradentales. 



En svagare form af samma ljud, som gransar nara till r-ljuden, och derfore kan 

 benamnas subtrernula, ar vanlig i stockholmsdialecten och serdeles val uttryckt i ordet: 

 djulgaln (djurgarden), sasom det har plagar uttalas bland folkmassan. Det tyckes f5re- 

 kornma blott i vissa ord i stallet for r och anses vanligen, liksom det fSrra, och liksom 

 alia provincialismer, af de bildade classerna, f5r ett forskamdt eller sjelfsvaldigt uttal. 

 Detta ma val sa vara, men da det ar verkligt, sa kan det ej forbises. Tungspetsen gSr 



