OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 49 



(ch i T. ich), och ofta tillkommer da ett svagt t i b5rjan. Detta ar utan tvifvel anled- 

 ningen till uppgiften i WALKERS Pronouncing Dictionary (Principles n:o 52 et 352) att ch 

 afven i bCrjan af ord, sasom i de nyss anforda och andra dylika, uttalas sasom tch (T. 

 tsch). Att ch oftast liar detta sednare ljudet i slutet af engelska ord, t. ex. i: which, 

 much, rich, ar ganska tydligt; men efter alia de fOrfragningar och egna iakttagelser jag 

 gjort, ar jag fullt Ofvertygad att ch i bOrjan af engelska ord (sasom choose, chin, chest 

 etc.) har ett helt annat ljud an i slutet af ord, och att detta ljud vanligast ar enkelt, och 

 detsamma som af k i sv. orden kar, kista, k5ld o. d. , samt att WALKERS uppgif't pa anf. 

 stallen ar ofullstandig, hvilket latt torde kunna forklaras genom bristen pa medel for 

 jernforelse. 



Det svaga clusila ljudet har mycken likhet med det af j (y), men atskiljer sig der- 

 ifran sasom clusilt, derigenom, att tungan fullkomligt vidrorer gomen. I svenskan far g 

 detta ljud frarnfor de mjuka vocalerna, t. ex.: gast, garde, gerning, genom, get, gifva, 

 gissa, g5ra, forgylla; liksa i italienskan, sasom: genero, ginepro. - I danska, hogtyska 

 och fransyska saknas det; men i plattyskan lasas alia g pa detta satt, afven framfdr de 

 harda vocalerna, t. ex. gans, geben, "das geht ganz gut". I engelskan kan afven detta 

 ljud fiimas och betecknas med j; t. ex. uti: James, jaw, jest, jet, jew, joke, join, jump, 

 just. Men liksom det fdrra ljudet nara liknade tj, sa har detta nagon likhet med dj och 

 forvaxlas ofta dermed. Detta sednare ar sardeles allmant i engelskan, der, t. ex. i de nyss 

 anforda orden, ett d vanligen hores i bSrjan. Da jag anmodat engelsman att tydligt ut- 

 ta-la dylika ord , hafva de oftast gifvit at bokstafven j ett ljud af rent d med efterfoljande 

 svagt sch ("zh"), alldeles i enlighet med uppgiften i WALKERS Pron. Diet. (n:o 52 et 398). 

 Ofvergarigen till detta sednare ljudet ("dzh"), fran det forra (dg, da g utmarker det ljud 

 som afharidlas i denna artikel), ligger ganska nara och sker latt da detta ljudet utdrages 

 for att sagas ratt tydligt; men, sa vida jag formatt ratt hora och iakttaga, ar ljudet "dzh" 

 icke det i England vanliga for bokstafven j, som der, i dagligt tal, oftast tyckts mig ut- 

 tryckas med det det nyss anforda: dg, eller nagon gang med enkelt g, Deremot har bok- 

 stafven g, i sadana ord som: geology, giant, gingle, oftast tyckts mig uttalas sasom "dzh". 

 Jag ariser mig bOra utforligt redovisa mina egna iakttagelser, afven med fara att befinnas 

 hafva oratt; men for kannedomen orn dessa narstaende och ofta fSrvaxlade sprakljud ar 

 det vigtigt att fa de har afhandlade fragorna noga utredda. Afven i svenskan sker ofta 

 en forvaxling af likartad beskafferihet, i det att ord som bOrja med dj, t. ex.: djefvul, 

 djur, djup, ofta uttalas med detta enkla, prfepalatina ljudet, eller sa, som om de skrefves: 

 gefvul, gjup etc. 



c) Af de perspirerade ljuden, hvilka liksom framprassas mellan tungan och gom- 

 hvalfvets frarnre halft, forekoinnier det starka i tyskan, nemligen ch uti: ich, mich, ttlchtig, 

 samt i diminutiva, sjlsom: Hanschen, Gretchen, mamachen. Det liknar nara det starka, 

 clausila ljudet, men skiljer sig derifran sasorn perspireradt. Den som icke ar vand dervid 

 tycker sig ofta h5ra ett sch, som dock ej der uti finnes. Det saknas uti bade svenska, en- 

 gelska och fransyska spraken. 



Det svaga perspirerade ljudet ar det vanliga j eller det gamla i consonans, som 

 tyckes fOrekomrna i de fiesta sprak, men som dock ej blifvit till formen atskildt fran i, 

 fOrr an pa 1500-talet, da langt j, efter hebreiskan kalladt jod, infordes. Detta har bibe- 



K. Vet. Akad. ilauJU, I. 7 



