44 C. J. SUNDEVALL, 



nainncn uppfylla denna fordran. De motsvarande aldre namnen Sro: "Explosivos" och 

 "Continuatte", som hafva blifvit begagnade af LEPSIUS, J. MULLER in. fl. och forskrifva 

 sig ftiida fran C. AMMAN, Surdus loquens, Lugd. But. 1727. Dot forra af dessa ("explosive") 

 ar alldeles liktydigt raed mitt: "clusiles", men det ar icke ett latinskt ord (explodere be- 

 tyder forkasta, utdrifva), utan ar bildadt efter det nyare ordet "explosion" (small), till 

 folje af den explosions-lika hastighet livarmed ett b, p, t, d, o. s. v. uttalas, hvilken dock 

 ar foga vftsentlig for dessa bokstafver. Det sednare namnet ("continuse") ar ganska godt 

 och uttrycksfullt for de Ijud, som kunna forlangas, men det innefattar flera, an clem som 

 jag kallar perspirerade, nemligen afven s-ljuden, I- och r-ljuden samt nasalerna, hvilka 

 alia kunna forlangas, men af hvilka de fiesta icke kunna kallas perspirerade; ty om an 

 deras forlangning uppstar genoin en fortfarande luftstrOm, sa utgar denna dock ej mellan 

 de organer, livarmed ljudet uttalades. - Vidare har LEPSIUS begagnat ett par andra namn 

 for samma begrepp, nemligen: "dividuae" hvilket ar detsamma som explosivae och har 

 afseende derpa, att dessa Ijud kunna liksom tvadelas, eller hOras bade vid organernas 

 sammanslutande och ater vid deras atskiljande; och "fricative", hvilket ar fullkom- 

 ligen liktydigt med "continuae" (men ej med perspiratte) och har afseende derpa att dessa 

 Ijud uppkomma liksom genom en gnidning (frictio) af luftstrSmmen mot talorgancrna. 

 Likval synas dessa namn ej battre an de forra; delningen ar ej karakteristik for "dividual 

 emedan den afven kan forekomma hos andra, t. ex. hos I och j; frictionen ar vida min- 

 dre karakteristik an utdragningen , hvarpfi namnet "continuatae" syftar. 



Men ej nog harmed. Vida aldre benamningar finnas for samma atskillnader. De 

 gamla termerna: tenues, mediae och aspiratae motsvara nagorlunda vara: clusiles fortes, 

 clusiles lenes och perspiratas. Orsaken hvarfore jag ej anvandt dessa termer ar dels att 

 jag icke forstar meningen af namnen "tenues" och "mediae"; dels den, att termen "littera 

 aspirata" egentligen betyder en bokstaf, forent med spiritus asper, d. v. s. efterfoljd af 

 ett h. De aldre grammatici hafva ej atskiljt den blott mellan talorganerna framdrifna 

 luftstrom som fororsakar ett perspireradt Ijud och den starkare, fran brdstet, genoin stru- 

 pen kommande, som fororsakar spiritus asper eller h. "Mediae aro de, som fullkomligt 

 sakna aspiration, sasom b, d och g; "Tenues" de, sorn hafva en svagare grad af aspira- 

 tion, hvilken ock verkligen finnes hos p, k, t. Men det ar just samma pust, eller grad af 

 aspiration, som forekommer hos de starka perspirerade (th i think; ch i inaction), hvar- 

 emot de svaga perspirerade ljuden sakna aspiration lika mycket som de svaga clusila, eller 

 de s. k. tenues. 



Med afseende pa consonanternas benamning, sa bOra de val uti ett vetenskapligt 

 system alia benamnas efter samma grund, t. ex. med ett a efter; saledes: ma, pa, ba, wa, 

 fa, va, na o. s. v. Jag namner har a, hellre an e, ty med det forra utfaller vanligen 

 ljudet renare an med e, serdeles vid de Ijud sorn aro svarare eller ovanligare att uttala, 

 sasom: Xa, &a, Sa, nga o. s. v. Detta sistnamnda Ijud, det vanliga af ng, ar det enda 

 som ar svart att uttala fore vocalen; men detta beror blott pa ovana, emedan det i de 

 europeiska spraken endast forekommer efter vocal. Med nagon Ofning ar dess uttal fore 

 en vocal snurt lardt. 



De fullstandigt articulerade consonanterna fordelas, efter organerna for 

 uttalet, i fbljande classer: 



