OM PHONKTISKA BOKSTAFVEB. 43 



den fororsaka ljudet af It, utan frambringas blott genom prassningen af narliggande delar, 

 gonom sainnia inekanisui soiu da man utspanner kinderna utan att luften kominer fran br6- 

 8tet (Den af LEPSIUS anvanda tennen "lenis", ilr att foredraga framfor termen "debilis", 

 sorn jag sjelf forr brukat). 



4:o & 5:o: de tva sista bokstafverna i hvarje klass kalla vi pcrspirerade (perspi- 

 ratie, framblaste), einedan de uttalas mellan de tva organerna, utan att dessa fa fullstan- 

 digt tillslutas. Mellan dein lernrias ett litet ruin, genoin hvilket ljudet liksom framprassas 

 med en luftstrom; t. ex. de i engelskan brukliga w ocli tviVnne olika uttal af th; de tva 

 tyska ch (i rnachen och i mich), det vanliga j o. s. v. Afven af dessa kan alltid finnas 

 ett starkt och ett svagt ljud i hvarje klass, med samma olikhet sorn mellan det starka och 

 det svaga elusila ljudet; men i de europciska spraken forekomma de mindre allmant och 

 i svenskan finnes ingen annan perspirerad bokstaf an j, saint dessutoin v och /, hvilka 

 dock hafva niigot blandade egenskaper. 



Alia perspirerade ljud aro tillika "continue", eller kunna forlangas efter behag, till 

 folje af sattet hvarpa de uttalas; de aro haruti iflotsatser af de elusila. Men emellan de 

 starka och de svaga visar sig den olikheten, att de forra aro stum ma (muta?), eller 

 kunna allenast uttalas nast fore eller nast efter ett vocalljud, men ej samtidigt dermed, 

 hvaremot de svaga ljuden (sasom j, w och det svaga engelska th) kunna "intoneras" el- 

 ler uttalas ljudande tillhopa med vocalljudet sa liinge man vill, liksom nasalerna. 



Af de 5 bokstafverna i hvarje class iir det den svaga elusila, som maste anses sa- 

 som sjelfva grundljudet. D;i detta, t. ex. b, uttalas med 5ppet gomsegel, sa ljuder den 

 nasala bokstafven (m); personer som hafva skadadt gomsegel kunna ej saga b, utan blott 

 m. Da b uttalas utan att llipparna fii fullstandigt sammanslutas sa ljuder iv. Af den starka 

 elusila bokstafven kan ej nagot nasljud bildas. 



Consonanternas indelning i mutce och liqvidcc, hvarom nyss talades, iir en helt annan 

 an den i clusiles och perspiratae. Namnet "liqvida?" begagnades af illdre grammatici blott 

 for I, m, n ocli r, vanligen utan tydlig definition af begreppet. Alia Ofriga consonanter 

 kallades "rnuta?". De forklaringar som finnas (se t. ex. NORBERG, Rud. L. Gr. p. 7), intyga 

 rigtigheten af den definition som framstalles af J. MULLER (Physiologic 1. c.), enligt hvil- 

 ken namnet "liqvidae" utmarker dein, som kunna intoneras, eller utdragas och dervid hallas 

 ljudande med ett vocalljud, sa lange man vill. "Mutaj" aro de som sakna denna egenskap. 

 Enligt denna definition blir namnet Mutae gemensanit for: alia elusila bokstafver, . alia de 

 starka perspirerade och de starka s-ljuden samt gutturalerna (LEPSII "faucales"). Liqvidae 

 aro alia de svaga perspirerade och de svaga s-ljuden, alia nasaler samt alia I- och r-lju- 

 den; d. v. s. alia de, som aro "continnte" och sorn ej uttalas med starkare luftstrom, an 

 den som tillhorer vocalljudet. Nainnen: mutae och liqvidae aro saledes termer som ut- 

 marka vissa bestiimda egenskaper hos consonantenia, men som icke kunna antagas sasom 

 grund for deras naturenliga classification, och intetdera af de anforda namnen kan an- 

 vandas for en siirskild consonantclass. 



Anmarkning. Man skall, kanske med ratta, finna ett fel deruti, att jag liar bibehallit 

 de nya namnen "clusiles" och "perspirata3", vid hvilka jag sjelf blifvit vand forr an jag 

 liirde kanna att iicigorlunda motsvarande , aldre namn funnos att tillga. Sasom forsvar kan 

 endast anforas, att jag onskat i namnen inlagga begreppet om det viisentliga och karak- 

 teristika uti det som beniimnes, och det torde ej kunna bestridas att de tva anforda 



