42 C. J. SUNDEVALL, 



obestamda lagre del, och consonanterna sasom doss bestaende, val bestiimda, hogre element. 

 Saledes, eincdan man i all naturalhistoria rilttast borjar med det vill kanda, det hOgsta 

 och fOrnftmsta, for att sluta med det laga, obestitmda, okfinda, sa anser jag for riltt att 

 borja med consonanterna och bland dessa med de renaste, bestamdaste, lattaste att uttala, 

 nemligen de labiala. I sednare tider, ocli silrdeles i Tyskland, liar den asigtcn gjort sig 

 gallande, att man bor folja den omvilnda ordningen: att borja med det lilgsta, for att der- 

 ifnin uppstiga till det hOgsta, och denna IVr ntan tvifvel den riitta physiologiska ordningen; 

 men den ar bast anvfindbar sedan man gjort foremalcn bekanta genom en forutgaende 

 historisk kurs. Alfabetet Rr ett foretradesvis preliminilrt ainne, som synes mig bora folja 

 den naturhistoriska rigtningen. 



Om fonsoiiantcrna. 



Vi indela Consonanterna forst i tvanne stora grupper: de fullkomligt och de ofull- 

 komligt articulerade. De forra (Conson. perfecte articulate; se tab. 1), uttalas mellan 

 tva af munnens organer: ett Ofre och ett undre, sasom bada Ifipparna, eller tnngan och 

 gomhvalfvet, t. ex. 6, d, g. Dessa hafva den egenheten att forandras till helt olika ljud, 

 da de uttalas genom nasan (d. v. s. med oppet gomsegel), hvarfore hvar och en af de 

 hithOrande classerna innehaller en "nasal" bokstaf (sasom m, n). 



De sednare (Cons, imperfecte artic.) uttalas blott med ett af munnens nedre orga- 

 ner, nemligen antingen med tungan, eller med luftrorets oppning. De forilndras ej, eller 

 gifva intet rent ljud, da de uttalas med oppet gomsegel (genom nasan), hvarfore inga 

 nasaler finnas bland dem, t. ex.: s, I, r, h. (Jemfor harvid det sorn kort forut yttrades 

 om skillnaden mellan dentaler och lingualer.) 



Hvardera af dessa tva hufvudafdelningar fordelas vidare, efter de olika organerna 

 for uttalet, i flera classer: labialer, dentaler m. fl. som strax skola framstallas. 



Uti forsta hufvudgruppen af consonanter (de fullkomligt articulerade) innehaller 

 hvarje class 5 ljud, som blott aro olika sJitt att utsaga samma grundljud, nemligen: 



l:o, ett nasalt ljud, som uttalas med Oppet gomsegel, t. ex. m, n. De fyra Ofriga 

 ljuden uttalas med tillslutet gomsegel (eller tillsluten niisa). Bland dem iiro: 



2:o & .S:o, tva clusiles (clusila eller tillslutna ljud) som fnunbringas genom full- 

 komligt tillslutande och ater-Oppnande af tv:i organer, nemligen antingen liipparne; t. ex. 

 b, p; eller tungan och "gomhvalfvet sasom: d, t, (/, k. Emedan till.slutandet vid uttalet 

 ar fullstandigt, sa att luftens genomgang alldeles afstiinges, sa kan ljudet blott vara ett 

 Ogonblick, nemligen vid sjelfva contacten, eller da delarna ater atskiljas. Det kan saledes 

 icke utdragas, men val fornyas eller pa visst slltt fordubblas. Dessa bokstafver kunna 

 foljaktligen ickc uttalas samtidigt med en vocal, utan blott fore, eller efter vocalljudet, t. 

 ex.: ab-ba-ab. Det ar med afseende harpa som de varit kallade stum in a (muta 1 ). 



Af de tva clusila ljuden ar det ena starkt (sonus fortis), t, ex. p, t, k; det an- 

 dra svagt (s. lenis), t. ex. b, d, g; p Rr ett starkt uttal af b; t af d; k af p. Olik- 

 lieten mellan det starka och det svaga ljudet bestfir deruti, att det sednare uttalas blott 

 med den lufr strum som fororsakar vocalljudet; men for det starka Ijudets nttal fram- 

 ilrifves, i sjelfva uttals-monientet, en luftstrOm med betydligt stOrre hastighet och styrkn. 

 mellan de verksamma organerna. Denna pust kommer dock ej fran brostet, t} d;i sknlle 



