OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 37 



blanda s, I och r-ljuden, hvilka aro vJlscntligen atskilda. De uttalas nemligen af tungan 

 ensain, hvaremot de egentliga "dentalerna" (d, t etc.) uttalas mellan tungan och gom- 

 hvalfvet. Till folje af denna olikhet blifva de bada olika slagen af bokstafver langt at- 

 skilda i den bar foljande uppstallningen. Det ar ej svart att ofvertyga sig om den an- 

 forda olikheten. Om man langsarnt och tydligt utsager stafvelserna ta och la, hvilka ut- 

 talas med nara lika stallning af munnens delar sa finner man, att vid utsagandet af t ar 

 tungspetsen hard och ororlig; den blott vidr5r tanderna eller nastliggande del och ljudet 

 uppkornmer genom blotta contacten. Men vid uttalet af I vidrorer tungspetsen samma del 

 blott for att fa ett st5d, hvarefter dess sidokanter, narmast spetsen, gOra en liten egen 

 rorelse hvarigenorn sjelfva Wjudet uppstar. Nastan annu tydligare markes detta vid ut- 

 talet af stafvelserna: att, all, Ljuden t och d kunna ganska val frambringas af en fram- 

 inande kropp, sasom ett stycke kautschuk eller trad, eller en finger, eller underlappen, 

 som af tungan framskjutes mot det stalle der dessa bokstafver plaga uttalas, blott man 

 iakttager, att den frammande kroppen nagorlunda passar efter detta stalle och att tungan 

 hardt stodes rnot densamma sa att tomrurnmet i munnen blir uppfyldt. L-ljudet kan 

 ej frambringas af en frammande kropp, men val af tungan, emot en sadan, som betaeker 

 framdelen af gomhvalfvet, allenast den frammande kroppen ar fast och ej sa tjock att den 

 hindrar tungans rorelse. Vid uttalet af r ar tungans rOrelse an markbarare, men af 

 annan beskaffenhet. Se for ofrigt de beskrifningar som lemnas langre fram, vid conso- 

 nant-classerna. De olika s, I och r-ljuden hafva vidare den egenheten, att, oaktadt en 

 ganska tydlig likhet, uttalas pa olika stallen af muncaviteten , sa att man bar s-ljud, som 

 aro dentala, andra som aro palatina o. s. v. Liksa fas dylika skilda former af I och af 

 r-ljuden, hvarom tab. I kan lemna upplysning. Saledes, da man ej sammanhaller dem 

 sasom egna classer, sa far man dem spridda och fordelade uti de Ofriga classerna, och 

 detta ar just hvad som handt uti den anforda uppstallningen, hvarest dessa ljud fore- 

 komma kringspridda i de classer som kallas: "gutturales, palatales, cerebrales och den- 

 tales" (se tab. II, 5:o). Men for att ater fa I- och r-ljuden ("liqvidaj") hopsamlade pa ett 

 stalle i den alphabetiska ordningen, bar denna mast goras olika med den systematiska. 

 Genom samma rnedel bar Forf. vunnit sin afsigt att sammanfora de s. k. "semivocales" 

 (w och y) pa ett stalle, sasom en egen liten bokstafsclass. Men detta deras afskiljande fran 

 sina naturliga stallen i consonantserien , d. v. s. fran de bokstafver med hvilka de hafva 

 den narmaste likheten, maste anses for origtigt. Vi tala mera harom nagot langre fram. 



I det nastforegaende bar jag framstallt nagra af de hufvudsakliga olikheterna mellan 

 min narmaste foregangares och mitt eget bokstafssystem. De som atersta ma uppskjutas 

 till andra stallen i denna afhandling. 



Det ar mig val bekant att mangen skall anse det omojligt, eller atminstone oratt, att 

 antaga sadana bokstafstecken, som en del af de bar foreslagna. T. ex. man bar redan 

 funnit det anstotligt att LEPSIUS i sitt alphabet upptagit nagra grekiska bokstafver bland 

 de "latinska" och derigenom frambragt en hybrid bokstafsrace. Men de som aro sa mana 

 om racens renhet, att de haruti se ett fel, torde paininna sig, forst att det gamla latinska 

 alphabetet redan innehaller tre ur det grekiska lanade bokstafver, nemligen X, Y och Z, 

 hvilka dock icke beh5fdes f5r latinska spraket, emedan X var en dubbelbokstaf och de 

 tva Ofriga (Y Z) endast kunde anvandas uti de grekiska ord som begagnades af romarna ; 

 dessutom lanades afven K, som ej larer hafva blifvit allmannare brukligt forr an latinen 



