34 C. J. SUNDEVALL, 



i likhet med de fiesta, som for vetenskapligt bruk uppgjort allmanria alphabet, bildat alia 

 sina nya consonanttecken, d. tt. inera an hitlften af hela antalet och de fiesta vocalerna, 

 genora tillsftttande af punkter och strek, efter en systematisk plan, till de vanliga euro- 

 peiska bokstafverna. Dessa lOsa tecken sta ej blott Ofver, utan ofta under bokstafven, el- 

 ler ock bade Ofver och under den (jemf. tab. II: 4:o, 5:o och 6:0). Da detta beteck- 

 ningssatt lange varit i bruk och har stor auctoritet fbr sig, sa torde mangen tycka det 

 vara alldeles rigtigt; men om vi betrakta de garnla alphabeten, sa voro de aldrig sa be- 

 skaffade, utan hade bokstafver, som bestodo af en enda, hel figur. Alia de atskillnader, 

 som blifvit gjorda medelst lOsa punkter och strek, aro nyare, der denna signering blifvit 

 antagen sasom en n5dhjelp, i brist pa en battre. Detta galler till och med om punkterna 

 i hebraiskan, som aro ganska nya i jemforelse med sjelfva alphabetet, men hvaraf likviil 

 de fiesta utgOra egna bokstafver. Vidare fOrefaller mig detta beteckningssatt sa fult, att 

 det redan fran denna synpunkt borde bortlilggas; men, af annu stOrre vigt ar, att det 

 maste vara obeqvamt eller hinderligt i flera afseenden. Skrifningen miiste nOdvflndigt vara 

 besvarad af att oupphOrligt bli afbruten for dessa punkters tillsattande, da de forekomma 

 pa flertalet af bokstlifver, hvilka atskiljas genom olika antal, form och lage af de lOsa 

 tecknen. Dessas tillsattande fordra da mycken noggrannhet och kan ej sa hastigt och 

 tanklOst verkstallas, sorn nu plagar ske med vara tecken Ofver i, a, a och 0, utan maste 

 i h5g grad hindra skrifningen. Lasningen torde bli annu mera fGrsvarad deraf, emedan 

 det i skrifven stil sa latt hander att punkterna ej fa sin ratta plats, eller att de bli for- 

 vaxlade eller uteglOmda, hvarigenorn bokstafverna komma att forestiilla helt andra ljud an 

 de ratta. Uti tryckt stil bOra punkterna ganska ofta, af atskilliga orsaker, bli utelemnade 

 och dessutom maste en dylik stil vara ganska trOttande f5r Ogonen. Slutligen bOr man 

 ihagkomma, att accenter och skiljetecken behofvas, de forra till och med vida mera uti 

 phonetisk, an i annan skrift, samt att dessa n5dvandigt maste hafva snmma allmanna ut- 

 seende som de tecken, hvilka blifvit anvanda sasom hufvuddelar af sjelfva bokstafstecknet 

 Da man vill noggrant uttrycka ett ords uttal kunna och b5ra accentcr lika val begagnas 

 vid consonanter som vid vocaler, emedan en stor del af de forra, lika val som de sednare 

 kunna vara langa eller korta, betonade eller otydliga (se t. ex. Tab. Ill, 2:o, fOrsta raden). 

 Men bruket af accenter kommer alltid i collision med de franskilda bokstafsmiirkena och 

 da dessa begagnas maste accenterna nodvandigt bidraga att oka de ofvan anforda olagen- 

 heterna. Ifall derernot inga andra franskilda marken anvandas an accenterna, sa skola 

 dessa gOra all den nytta som med dem asyftas, utan att fOrvilla och utan att fdrsvara 

 larandet. Man kan nemligen da, under fOrsta kursen af undervisningen , helt och hallet 

 fOrbise dem, hvilket icke ar mojligt ifall de maste jemfbras med, och skiljas fran en mangd 

 andra, dylika tecken, som utgora vasentliga delar af bokstafverna. Utom alia dessa in- 

 vandningar, som synas mig verkliga och tillbOrliga emot de franskilda signa diacritica, 

 skulle man annu kunna tillagga en, som dock kan anses blott skenbar, nemligen att de 

 genom losa tecken atskilda bokstafverna, sasom: a, a, 5, ft, ej aro erikla, ufan verkligen 

 aro till formen sammansatta, och saledes icke uppfylla den fOrsta och vigtigaste fordran, 

 att enkla tecken skola forestalla enkla ljud. 



Med afseende pa lattheten att lara sjelfva alphabetet, sa torde det for den larde, 

 eller for den som ar bekant med systematisk conseqvens, vara ungefar lika om bokstaf- 

 verna aro atskilda genom punktering eller andra formskillnader. Nagra timmars studium 



