OM PHONETISKA BOKSTAFVER. 33 



LEPSIUS bar med all ratt forkastat x, som bar ett dubbel-ljud och c, som, om det skulle 

 bibehallas for ett bestamdt ljud, blefve synonymt med k. Deremot bar ban, liksom ELLIS 

 och flera, bihehallit z i sin sannolikt ursprungliga betydelse af lent s. Utom de tva nyss- 

 namnda bokstafverna bar ej nagon uti det allrnanna europeiska alfabetet blifvit utelemnad 

 mera an j, hvilken likaledes af ELLIS och flera andra hade blifvit forkastad for dess i en- 

 gelskan och i fransyskan rent af forandrade betydelse. De hafva i stallet for^ upptagit y, 

 betraktadt sasom consonant, enligt det fransyska och engelska bruket. 



Detta utbyte kan lata forsvara sig derrned , att de bada anforda spraken redan hade 

 bildat en consonant af vocaltecknet y, hvilken nOdvandigt blir densamma, som det af vo- 

 calen i bildade j, samt att all oreda derigenom undvikes. Uti medfoljande tabeller bar jag 

 ock antagit denna, mina foregangares mening, men kan dock ej afhalla mig fran den an- 

 markningen, att bibehallandet af j vore rattast, och att det val torde komma att ater- 

 tagas, serdeles som j icke ar anvandt och icke kan anvandas pa nagot annat stalle, och 

 saledes ar fritt att begagnas i sin ratta betydelse. 



Sedan nu de europeiska*) bokstafverna aro anvanda och det blir fraga om att fa 

 tecken for de talrika Sfriga sprakljuden, bar man att valja mellan att bilda rent af nya 

 tecken eller att taga dem ur andra alphabet, der de finnas. Bland sadana alphabet torde 

 knappast nagot annat kunna komma i fraga an det grekiska, sorn ar mest allmant kandt. 

 Derifran liar LEPSIUS lanat tre bokstafver, nemligen 7. och tecknen for de bada engelska th. 

 F5r ganska lang tid tillbaka hade jag gjort samma Ian, for samma andamal, men med 

 tillagg af ett fjerde tecken, bildadt efter g>> for ett ljud, som jag ej funnit upptaget bos 

 andra forfattare. (Se langre fram, bland labialerna). 



Efter den lilla hjelp, som det grekiska alphabetet lemnade aterstar intet annat medel 

 an att uppfinna nya tecken. For att gora dessa sa latta som mojligt att lara, hafva de 

 fleste, som forsokt sig i detta ainrie, dels antagit sammansattningar af nara beslagtade 

 europeiska bokstafver (t. ex. ce), dels hafva de pa enkla, analoga, europeiska bokstafver 

 anbragt sma forandringar, hvarigenom de egnades at det nya ljudet, sasom lange varit 

 brukligt for flera spraks behof, t. ex., redan for latinen: j af i, v af u; for svenskan 

 d, d, o och for tyskan u, a, o, af de gamla: u, a, o; for danskan af o, samt nagra tec- 

 ken i polska alphabetet. Men just i sattet att gOra denna ombildning af de vanliga bok- 

 stafverna ligger den vigtigaste olikheten emellan de asigter som jag onskar gora gallande 

 och dem som blifvit foljda af LEPSIUS samt de fiesta andra foregangare. 



Under all den tid jag sysselsatt mig med phonetiska alphabetet, bar det aldrig fallit 

 mig in att bilda bokstafver genorn tillsatta, afskilda punkter och streck, sasom a, ii. 

 Ledd af instinkt mera an af ofverlaggning, var det en af mina forsta omsorger att bort" 

 rensa de sa bildade bokstafver, som redan funnos, sasom d, d, o, och att ersatta dem ge- 

 nom andra, enkla och hela tecken, t. ex. de af danskan tagna ce och 0. Afven ELLIS 

 bade foljt grundsatsen, att bilda hela bokstafver, utan losa bihang. Deremot bar LEPSIUS 



*) Med ratta bora de vanligen brukliga bokstafverna kallas europeiska, och icke latinska. De gamla latinska 

 bokstiifverna aro nemligen endast bibeliiillna sasom versaler i tryck, men hela skriftstilen oeh de vanliga, sraS 

 tryckbokstafverna hafva smaningom utbildat sig under medeltiden; visserligen fran de latinska, men till en 

 form som har foga likhet med deras. Man ma blott jemfdra de "europeiska" a, b, d, e, f, g, och sa vidare 



med de motsvarande verkligen latinska A, B, D, E, F, G. Harom och 



serdcles ora formen af versaler i allmiinhet tala vi mera i slutet af denna afhandling. 



K. Tel. ilaJ. Ilancll , I. 5 



