30 C. J. SUNDEVALL, 



begarlighet upptaget af dessa, sa ar det sannolikt, att dess anvJlndande redan nu kan vara 

 ganska vidstrackt. Detta alphabet ar Qppgjordt pa ilgta vetciiskapligt siitt, saledes enkelt 

 och lattfattligt, saint grundadt pa en ovanligt vidstrackt sprakkiiimedom, sa, att det dels 

 uppfyller sitt andamal battre an nagot annat. hittills bekantgjordt, dels lenmar tillfalle till 

 den ytterligare utbildning, som alltid skall behflfvas vid dylika forctag. 



Utom dessa tva kanner jag ej nagot enda forsOk att astadkomma en praktiskt an- 

 va-ndbar phonetisk skrift, som varit sa utarbetadt, att det kan behofva tagas i betraktande 

 rid ett arbete ofver detta amne. I sednare tider, sedan sprakforskningen, efter bekant- 

 skapen ined Sanskrit, vunnit en storre utstriickning an forut, hafva manga, for vetenskap- 

 ligt bruk ,'linnade alphabet och jemforelser af sprakljuden blifvit uppgjorda, t. ex. af BOPP, 

 HANK, EICHHOFF och andra utniJirkta forskare, afvensom af manga missionarer och resaiide, 

 som lemnat grattmittfikdr och ordbocker Ofver frammande sprak; men dels plaga dessa 

 alfabet uttrycka enkla ljud genoin samiiiansiittningar uf europeiska bokstafver; dels aro de 

 lampliga allenast for siirskilda sprak, eller aro de uppgjorda med inera afseende pa de 

 skrifna an pa de talade spraken (hvilket nodvandigt maste hiinda da fragan ar om utduda 

 sprak); eller hafva de saknat tillrRckliga definitioner af sprakljuden och den systematiska 

 uppstallning, som numera maste anses oundgangligen nodvandig. De hafva saledes val 

 varit ganska tjenliga, hvart och ett for sitt andamal, men aro dock icke praktiskt anvand- 

 bara, allmanna alphabet. Uppgorandet af en allman phonetisk skrift kan ej besta i annat 

 an att urskilja de enkla ljud som forekomma i kanda sprak, och att efter allmanna prin- 

 ciper ordna och definiera dem, saint att, for alia dem, som man lyckats att urskilja, upp- 

 gifva olika, enkla tecken, eller bokstafver, hvilka kunna begagnas i skrift och i tryck. 

 Att dessa bokstafver bli latt fattliga och med latthet anviindbara, aro vigtiga egenskaper; 

 men ljudens eller motsvarande bokstafvei-s historia, eller uppkomst, h5r icke hit. 



Otvifvelaktigt maste manga personer hafva tiinkt pa detta amne, som ager ett ej 

 ringa allmant interesse; men da icke serdeles manga forslag tyckas hafva blifvit publice- 

 rade, sa torde orsaken hartill bora sOkas i den ringa grunden af sannolikhet, att ett dy- 

 likt forslag skulle bli antaget eller aunars nyttigt. Sasom aldre forsok kunna foljande 

 anforas, hvilka alia finnas omnamnda af EMERSON i Proc. of the Aiuer. Acad. Boston. I. 

 (1848) p. 23*). 



JOHN CHEKE, Professor i Cambridge, 1540; gjorde ett forsok att forbattra engelska 

 orthografien. 



TH. SMITH, hans van och samtida, forsokte detsamma. 



Biskop WILKINS framstallde i Philos. Trans. 1668 en ganska utmarkt analys af en- 

 gelska sprakets ljud, med afseende pa orthografiens forbattrande, och foreslog deras beteck- 

 uande genoin de vanliga bokstafverna och sammanstallningar af dessa, alldeles sa som de 

 fiesta nyare hafva gjort. 



BENJ. FRANKLIN bar likaledes efterleninat ett dylikt forslag, fran ar 1768, som dock 

 aldrig blifvit fullandadt. Derur met anforas att ban for det vanliga ljudet ng antagit samma 

 tcckoi son; fVnnisiiillc.s i de h;lr medfoljande tabellerna. Jag hade dock anva-ndt det orn- 

 kring 30 ar forr an FRANKLINS forslag var mig bekant; men samma tankegang foranleder 

 8amma resultat: tecknet ar nemligen enkelt, men bildadt till likhet med bokstafverna n 



' , Det fortjennr niuniirkns att alln mig bckanta forsliig till pliouctisk skrift viirit foranledda af engelska sprakcts 

 irregulicra skrit'satt. 



