28 C. J. SUNDEVALL, 



af dialectens egenheter. Man bar val pastatt, att vara aldsta landskapslagar vore skrifna, 

 hvar pa sin dialect, och det lider val intet tvifvel, att da en infoding fran ett landskap 

 var sysselsatt med nedskrifvandet af dess seder och bruk , sa inaste ban hafva anvandt de 

 ord och talesatt, som voro honoin fran barndonien tillliuriga, men vi kunna svarligen aga 

 nagon sakerhet derpa, att icke en reduction af nyssnamnde art foregatt i storre eller niin- 

 dre grad. Atminstone tyckes det som om ett bildadt sprak, hvilket nodvandigt afven 

 skulle bli en foresyn f5r skriftspraket, ganska tidigt hade uppstatt. Utan att kunna gora 

 ansprak pa en narmare kannedom om det fordna spraket och dess vaxlingar vagar jag 

 dock hysa den asigten, att detta bildade sprak anda till 1300-talet varit grundadt pa en 

 dialect fran Gotha rike; efter historiska grunder sannolikt vestgOtskan; men att upp- 

 landsdialecten fran och med 1400-talet gjort sig mer och mer gallande, oberoende af de 

 under skilda perioder olika och mindre betydande inblandningarna af danska, tyska eller 

 fransyska, samt att en betydlig del af olikheterna i skrift, fOre och efter denna tid, bero 

 pa dialectskillnaden jemte den fortgaende forandringen i spraket. 



Ifall vi nu uppgjorde ett allmant och rent vetenskapligt, eller phonetiskt alphabet, 

 med definitioner for uttalet af hvarje bokstaf, sa skulle vi ej blott kunna correct skrifva 

 alia olika dialecter samt at efterverlden ofverlemna ett medel till bedommande af sprakens 

 forandringar, som val ej vore osvikligen sakert, men dock battre an nagot annat, som nu 

 finnes; utan det gifna medlet skulle sakert dessutorn bli till en betydlig lattnad vid lik- 

 artade forskningar i det forflutna. Det ar val knappt troligt att de europeiska nationerna 

 pa ganska lang tid, om nagonsin, skulle antaga ett skrifsatt som vore for hvarje enskild 

 person och for det dagliga bruket sa ovanligt och som dessutom gjorde hela deras aldre 

 litteratur nastan oanvandbar; men likval skulle fordelarna i praktiskt hanseende vara gan- 

 ska stora, Det nya alphabetet skulle bli af stor nytta for att uttrycka ratta uttalet af de 

 ord som sarskilt behofde upplysas, och af orden i frammande sprak. Det skulle saledes 

 kunna inga uti sprakundervisningen och uti ordbocker, sasom forklai-ingar ofver uttalet. 

 Men det vigtigaste af alia satten for dess anvandande skulle dock vara det, att bli ett 

 medel till en gemensam bildning for alia de nationer, sorn lefva i ohyfsadt eller halfvildt 

 tillstand. Missionarerna skulle nemligen, i sitt standigt intraffande bryderi for stafningen 

 af dessa sprak, tillegna sig detsamma och denned utsprida skrifkonst och Christendom. 

 Sedan alphabetet en langre tid blifvit begagnadt for rent vetenskapligt bruk och dessutom 

 blifvit anvandt uti manga extraeuropeiska sprak, skulle det otvifvelaktigt srn<iningom fa 

 inflytande, afven pa de europeiska spraken, atminstone till rattelser och forenklingar af 

 hvarjehanda skrifsatt. Mojligtvis kunde denna inverkan slutligen bli ratt betydlig. Men 

 denna framgang beror till en stor del derpa, att det phonetiska alphabetet, som foreslfis, 

 ar inrattadt efter rigtiga grunder, d. v. s. val passande for det praktiska bruket, och ser- 

 deles, att bokstafverna aro latta att lasa, latta att skrifva och ej af ett franstOtande utse- 

 ende. Dessa srna omstandigheter, som skulle tyckas vara bisaker torde saledes vara vig- 

 tiga nog. De utgOra hufvudforemalet for denna uppsats. 



Det torde redan vara for de fleste bekant, att tvanne phonetiska alphabet blifvit un- 

 der de sednare aren, ej blott bildade for allmant bruk, utan afven fatt ett nagorlunda 

 vidstrftckt anvandande; nemligen ett, af ELLIS, i England och ett, af LEPSIUS, i Berlin. 



meat af allt att for ovandn oron forsvarn nppfattandct af sprakljuclen; men den ar for laugt skild fr&n vart 

 nuvarande arone for att hiir kunna upptagas till undcrsokning. 



