26 C. J. SUNDEVALL, 



eller namn pa djur, vaxter, stallen o. d. af frammande sprak, som forekomma i resebe- 

 skrifningar. 



Orsakerna till denna ofullkomlighet i rattskrifningcn, tyckas isynnerhet varn tvJlnne, 

 nemligen bristen pa bokstafver 5 det begagnade alphabetet och sprakens egna forandringar. 

 De europciska spraken hafva blifvit skrifna med det latinska alphabetet, som ej agde tecken 

 for atskilliga i de fiesta af dessa sprak fOrekonunande ljud, hvilka saledes maste atergifvas 

 med sammansattningar, t. ex. sch, th, ch m. fi, i de gerrnaniska spraken. Dessa ljud hafva 

 da ofta blifvit ilia uppfattade och dels derigenom, dels genom olika derivation, rakat att 

 bli skrifna pa flera satt i sarnma sprak, eller ock har det handt att olika ljud blifvit 

 skrifna pa samma satt. 



Annu storre afvikelser mellan uttal och skrifsatt torde dock hilrrOra af den fOran- 

 dring, som alltid, men langsamt och ornarkligt foregar uti hvarje sprak. Ordens uttal blir 

 sinaningom olika, sa att sannolikt nagon liten forandring af en del ord sker for hvarje 

 generation*). CICERO anmarkte att latinska spraket pa hans tid forandrades, hvilket kunde 

 markas hos gamla qvinnor, som hade foga umgange utomhus och derf5re annu bibehollo 

 det aldre uttalet. Denna smaningom fortgaende andringen af spraket ar ej bunden vid 

 nagon naturnOdvandighet, utan foranledes af yttre omstandigheter, som fororsaka andrin- 

 gar i bruket. I de lander eller orter, hvarest en forut ovarilig, liflig handel och rOrelse 

 uppkommit, hvarigenorn bildning och kunskaper hastigt utvidgas, foregar den skyndsuint; 

 under motsatta forhallanden gar den langsarnt och ornarkligt, sa att kanhanda arhundraden 

 kunde behofvas for att g5ra en markbar skillnad. Sannolikt kan det ock synas, att spra- 

 ket hos de nationer som kommit till en hOgre grad af bildning och fatt en vidstrackt 

 litteratur, torde blifva mera bestandande. FOrandringen sker saledes ej likformigt, utan 

 fortgar helt olika inom skilda samhallen (riken, provinser o. s. v.) som ej hafva mycken 

 ber5ring med hvarandra. Dessa samhallens sprak bli derfore smaningom mer och mer 

 skilda, ehuru de ursprungligen varit ett enda. Salunda har hvskrt och ett af de svenska 

 landskapen fatt sitt eget sprak, eller sin dialect, som understundom , sfisom i Dalarna och 

 i Skane, kan vara betydligt skiljaktig i hvarje harad eller t. o. m. socken. Alia dessa 

 svenska dialecter harstamma dock tydligen fran ett gemensamt sprak, som i en annu aldre 

 form under en aflagsnare forntid varit stammen for alia de germaniska spraken. En del 

 af de svenska dialektskillnaderna, t. ex. den mellan gotha rikes invanare och uppsvearna, 

 har sakert funnits redan langt fore christendomens inforande och harstammar utan tvifvel 

 fran vdra forfaders olika inflyttningar hit. Man har val ett par intyg fran 11 00 till 1300- 

 talet, att samma sprak talades i hela Skandinavieri, men de kunna allenast forstas sa, som 

 vi annu forsta det, da vi anse alia svenska munarter for ett enda sprak. Ofverhufvud ar 

 den speciella forskningen uti landskaps-dialecterna ett ganska rikt fait, som annu blifvit 

 allt for litet odladt hos oss, men som skall lemna vigtiga upplysningar ofver forntiden der, 

 hvarest historien ej langre racker till; t. ex. just med afseende pa inflyttningarna hit till 

 landet. Ett par vackra forsok i denna rigtning aro gjorda i Finland och KEYSERS theori 5f- 

 ver Norriges befolkande, dels norrifran, ofver Halogaland, dels sOderifran, fran Sverige**), 



') Sisom ett exempel p3 dcssn forandringar kan man anfiira det fransyska ordet bouqttetin, som med ringa for- 

 andring ar detsamma om dt;t motsvaruude svenska ordet stenbock. I Frankrike skrcfs det Snnu p3 1500-talct 

 (hos Belon): bouc-e-stain , hvilket ord tydligun visar sin slagtskap med det tyska: Steinbock. 



") Se MUNCH, det Noreke folks historic. 



