OM PHONETISKA BOKSTAFVER 



AF 



GAEL J. SUNDEVALL. 



Mcd trc tabeller. 

 TILL K. VET. AKAD. INLEMNAD D. 5 MARS 1856. 



Uti en fullt utbildad bokstafsskrift horde, sasom en hvar inser, hvart och ett af de enkla 

 ljud, livaraf spraket ar sammansatt, motsvaras af ett skrift-tecken , eller en bokstaf, och 

 hvarje sadant tecken borde allenast fOrestalla ett enda ljud. Saledes maste lika manga 

 olika bokstafver finnas i alphabetet, soiu ljud i spraket. Men det ar val bekant, att intet 

 sprak finnes, atminstone inom Europa, hvars skrift uppfyller detta vilkor, som dock skulle 

 synas vara oeftergifligen nodvandigt*); man bar till och med uppfunnit ett nytt namn: 

 phonetiskt, for ett alphabet som skulle uppfylla detsamma. Det synes dock att skrifkon- 

 stens uppfinnare hafva haft fullkomligen klart f5r sig huru bokstafverna borde vara be- 

 skaffade och att de sa inrattat dem, att de aldsta kanda alphabeten i det namnda hanse- 

 endet tyckas vara fullkomligare an de nuvarande europeiska. Sanskrit-skriften ar tydligen 

 phonetisk med bokstafverna uppstallda i fullkomligt systematisk ordning; de ebraiska, och 

 de derefter bildade grekjska och latinska bokstafverna tyckas hafva narmat sig till phone- 

 tisk rigtighet, hvardera naturligtvis blott med afseende pa sitt sprak. 



De fiesta moderna sprak hafva visserligen, hvart for sig, utbildat sin orthographi efter 

 vissa temligen allmant.giltiga regler, hvarigenorn det ej blir serdeles svart att lara sig lasa 

 eller skrifva dem; engelskan ensam gor ett betydligare undantag; men om man jemfor 

 dessa sprak, sa synes det genast, att bruken aro belt olika i dem alia**). Detta allt gor 

 att skrifningen med vanliga, europeiska bokstafver, af ett sprak, som ej har en for dessa 

 bokstafver bildad orthographi, maste bli i hSgsta grad osaker, afven ifall sarnma sprak redan 

 har ett eget alphabet och antaget skrifsatt, sasom ryska, ebraiska, arabiska, Sanskrit o. s. v. 

 Ifall fiera personer af olika nationer verkstallde denna skrifning, hvar och en efter sitt 

 spraks bruk, sa skulle deras skrifsatt bli sa olika, att de svarligen skulle kunna fOrsta 

 'hvarandras arbete. Det ar ej svart att firma exempel harpa om man jemforer de ordlistor 



*) T. ex. i vart sprak utmarkas belt olika ljud af k i orden: kan och kiinn; af g, i: god och godd, gSfva och 

 gifva o. s. v. Ett och samma ljud utinarkes med k uti: komma, med c uti tacka och med q uti qvinna. 

 Samma enkla ljud atergit'ves med sk i skon, med sj uti sjo; orden sja'l och ska) la'sas fullkoinligt lika. Vo- 

 kalen e har helt olika ljud uti: men och men; uti: rem, lem, tenn och fern, dem, detta; hvaremot 

 samma ljud uttryckes omsom med e och a, t. ex.: det, med, herr, riitt, sh'll, vag o. s. v. 

 **) Siilunda tinner man t. ex. att det enkla ljud, som i tyskan uttryckes med sch, i svenskan atergifves omsom 

 med sk och sj; i fransyskan med ch, j eller g ; i engelskan med ah, ci o. s. v. I hollandskan liises oe sasom 

 ; i flera andra spriik siisom 6. 



4 



K. ret. \: i I 11. in. l, . I. 



