22 C. J. SUNDEVALL, 



ruin, sa att ryggfenan flyttas framat ocli bukfenorna bakat. Denna ftr&ndring syncs inig 

 bora fOrklaras pa foljande satt. 



Da ryggfenans stralar tidigt blifva till antalet fullstJtndiga, sa kan man ej forklara 

 denna fenas flyttning framat, i anseende till vertebrerne, genoin nya stralars tillkoinst 

 framtill, savida man ej ined dctsamma antoge att de bakre skulle forsvinna, hvilket ij 

 ftr saunolikt. Troligare ar det att flyttningen sker genom fOrlangningen af de ofre, frainat 

 rigtade andarne af nmskelafdelningarne (se fig. 10), hvilka hos det spada ynglet aro ganska 

 korta eller oin.lrkliga, och genorn hvilkas forlangning hela ryggkanten ined sin fena flyttas 

 nagot litet frainat. 



Vidare finner man, att pa det spada ynglet ar hela buksidan, under ryggraden, 

 vida mindre eller lagre i forhallande till ryggraden, an pa aldre individer, och att saledes 

 kroppens tilltagande i tjocklek sker mest genoin bukens tilltagande hojd. Men einedan 

 refben och muskelafdelningar aro rigtade bakat, (se fig. 10) och alltid bibehalla denna 

 rigtning, sa inaste hvarje punkt pa buken, vid dess tillviixt, flyttas bakat. Detta inaste 

 ske mest der, hvarest tillvaxten ar starkast, nemligen midtunder bukcaviteten , der buk- 

 fenorna sitta hos Sillslagtet, hvilket dessutom utmed buken har blott helt sma, rudimen- 

 tiira eller omarkliga, framat rigtade muskelafdelningar. Harigenom forklaras val bukfenans 

 forfly ttning bakat i forhallande till ryggfenan, men ej i forhallande till refben och andra 

 niirliggande delar. Denna flyttning synes mig ske derigenom, att bukfenornas rotben (de 

 s. k. ossicula pelvina) ined sin framre spets qvarblifva der de fOrst bildades, och att sale- 

 des deras bakre anda, vid hvilken fenan ar fastad, genom benets forlangning skjutes bakat. 

 Den strackning och forandring som huden och andra mjuka delar dervid maste underga, 

 kan ej utgSra nagon svarighet. 



Enligt nyssnamnde uppgifter tyckes det vidare, som om vertebrernas antal ej vore 

 fullstandigt f5rr an ungen uppnatt utseendet af fig. 8. Men detta synes mig osannolikt 

 derforc, att vertebrernas antal val svarligen kan okas sedan stjertfenan ar sa utbildad, 

 som pa fig. 6. Jag anforer detta allenast sasom en paminnelse att efterse ratta forhallan- 

 det, for dem som kunna fa tillfalle att undersoka lefvande yngel. 



Jag har forsuminat att rakna de ursprungliga tvarstrecken eller ringarne pa chorda 

 dorsalis hos det spadaste ynglet, men de tyckas nu, pa spritlagde exemplar, sasom flere 

 FOrf. redan uppgifvit, utmarka forsta anlaget af broskringar, svarande mot mellersta delen 

 af hvarje verteber, vid hvilken den rnotsvarande muskelafdelningen faster sig. Pa nyss 

 klackte ex. ser jag blott 4 a 5 ringar bakom anus, men pa en, hvars gula ar fortard, 

 skOnjas 8 eller 9. Hela den delen af stjertspetsen som sednare blir uppatbojd saknar 

 dessa ringar. 



8. Coregonus oxyrhynchus NILSSON (Sik). PL 5 fig. 1 4. Fortplantnings- 

 tiden intraffar sent pa hOsten, ymnigast omkring d. 6 10 November. Aggen falla losa 

 och skilda till bottnen och klackas under loppet af Februari. Efter befruktning af rom, 

 anstalld d. 8 Nov. 1853, iakttog Baron CKDKRSTKOM, att i manga romkorn bOrjade Ogonen 

 synas d. 3 December; embryo sags r5ra sig d. 8 Dec.; iris var silfverfargad d. 1 Januari; 

 rodt blod sags d. 18 Januari; de forsta aggen klacktes d. 3 Februari, de sista d. 8 Mar.s. 

 Dessa agg forvarades i vatten, som hOlls vid + 5 C; men nagra som hollos ute, i en vik 



