OM FiSK'YNGKLS' UTVECKLING. 13 



liga hihnkanten synes blott en liteh fanning under stjertfenan samt en, belt lag, frainoin 

 anus till bukfenorna. Samtliga fenorna liafva antagit sin ratta yttre skapnad och hafva 

 Fullttiligil strakr; inen de firo annu iiilgot tjocka och styfva, sa att de ej kunna nedfallas. 

 tlti bukfenorna sitta stralarne vid roten atskilda, liksom i de vertikala fenorna, hvarf5re 

 de ej heller kunna laggas tiltt utined kroppsytan, sasom pa aldre fiskar. Samma, inindre 

 utvecklade form hafva bukfenorna hos en del Flundror (si. Rhombus). Den uppatbojda 

 stjertepetsen liggcr annu, ganska stor, sasom en hoptryckt, hinnkaiitad flik Ofver fenan, 

 men denned hopvuxen. Den tilltager doek nu ej mera i storlek. 



En unge sorn var tagen tillhopa med de tva sist beskrifna och som under tillvaxten 

 visat sig lika med dem, var d. 4 Juli 30 millirn. lang. Han hade da ilnnu nagot hOgre 

 fenor an fig. 5 och nastan alldeles utplanad hinnkant. Stjertfenans stralar hade i Ofre fli- 

 ken 3, i den undre 4 leder. 



5. Cyprinus rutilus (Mort), pi. 3, fig. 1 6. De bar aftecknade ungarna aro 

 kliickta ur agg, som af Baron CEDEKSTROM funnos i en vik af skargardeii d. 6 Maj 1854, 

 pa ett stalle som bar hela utseendet af en gyttjefull, grund bugt uti en a eller insj5, be- 

 vuxen af gras och sottvattensviixter med ror (Arundo pliragrriites) o. d. Aggen sutto tal- 

 rika, men spridda, pa Ulva och andra vattenviixter vid ett djup af ett eller nagra fa turn , 

 och klacktes dels samma dag, dels under ett par foljande dagar. Han hade godheten att 

 genast siinda mig deraf och fOrvarade ett stort antal till vidare begagnande. Pa det om- 

 talade stallet funnos snart en otalig myckenhet yngel utklackt, som d. 22 Maj af oss ge- 

 mensarnt sags bilda talrika stirnrn omkring det stalle der de voro kliickta, I borjan af 

 Juni hade de dragit sig nagot langre (10 a 12 famnar) ut bland vassen. Det lyckades att 

 iune uppfoda en del, anda till i Juli manad, da de af yttre formen igenkaudes sjlsom 

 Mort. Genom konstbefruktning af mort-rorn erholls ytterligare kannedom om denna arts 

 utveckling under innevarande ar (1855). Leken sker i slutet af April eller borjan af Maj 

 pa sa grundt vatteri, att de lekande fiskarna knappt tyckas kunna deraf betackas. Rom- 

 men fastnar pa vaxter, stra o. d. sa nai'a vattenytan , att den ofta kommer stundtals Ofver 

 vattnet, hvilket icke skadar den. Den klackes efter vid pass 12 dygn. Ungarna ligga mest 

 stilla pa bottncn, hvilande pa sidan, eller stodde och liksorn hangande vid vaxter, stran 

 o. d. Smaningom borja de rora sig och simrna nagot mera, och sedan gulan (sasom det 

 tyckes, inom 8 a 10 dagars tid) forsvunnit halla de sig standigt siminande i tlita stimm. 

 Vid tva manaders alder aro de 15 a 20 millim. langa och hafva utbiklad yttre form. 



Fig. 1, nyss klackt, d. 7 Maj; 6i millim. lang (fig. 1, b); vattenklar och fega utvecklad. 

 Den ganska stora gulan stracker sig langsat hela buk-caviteten till anus, men bildar fram- 

 till eri starkare ntstnende knol. Den synes alldeles likartad och nagot dunkel, utan st5rre 

 oljedroppar. Hjertat fyller ruminet under gulans framanda. Det sags rOra sig langsamt, 

 med foga mera an ett slag i sekunden, och tycktes blott tidtals emottaga nagra fa r5da 

 blodkulor. Nugot talrikare roda kulor sagos i ett karl som lag snedt ofver gulans fram- 

 anda samt uti de stora karlstammarne under ryggraden. Har syntes de mest omkring de 

 undre utskotten i stjerten (bakom anus), der de tycktes vid fOrgreningarna l5pa langsam- 

 mare. Chorda dorsalis ar tjock, utan ringar; jemte dess framanda synes hOrsel-capseln 

 bakom 5gat. Hinnkantens form ses bast af figuren; den innehaller intet spar till stralar. 



