OM KISK-YNGKLS UTVECKLING. 3 



Ett sakert kannetecken pa ett befruktadt dch lefvande agg ar dess klara, fullt ge- 

 uoinskinliga farg. Sa snart klyfningen bOrjat, hvilket sker straxt efter befruktningen , 

 borjar nemligen hela aggets innehall bli vida genomskinligare an f6rut, afven i fall den 

 skulle bli nagot m5rkare, inera rod- eller brunaktig, sasom t. ex. hos laxaggen. Om agget 

 dor, bildas alltid ganska snart en graaktig, dunkel flack inuti. Afven embryo bibehaller 

 sig lika klart och genomskinligt sa lange det ar friskt; clock sa, att dess omkrets tydligen 

 synes, sa att man ganska latt varseblir dess lage och dess r5relser. Dessa besta uti hastiga, 

 genom tydlig rnuskelverksamhet fororsakade vandningar af hela embryo, hvilka intraffa 

 efter langre mellantider. Jag har ej hos nagon fiskart sett en rOrelse sorn skulle kunna 

 fOrklaras genom ciliar-rdrelse. 



De nyklackta ungarna aro vanligen ganska litet utbildade och hafva en form som 

 i hog grad afviker fran den de fa sasom fullvuxne. Hufvudet ar ganska bredt och trub- 

 bigt, men den dfriga kroppen smal och starkt lioptryckt (se pi. 3, 4). De hafva ett par 

 sma brostfenor, hvilka alltid borja sasom en liten, fritt utskjutandc, kottig och rOrlig hand 

 med en bred hinnkant omkring spetsen. Till bukfenorna synes intet spar och i stallet far 

 de vertikala fenorna oingifves kroppen af en temligen jernnhog hinnkant, som sedan blir 

 del vis utbildad till fenor, derigenom att fenstralarne deruti uppvaxa; for ofrigt forsvinner 

 den. Denna fenlika hinnkant finnes afven under bukcaviteten, framom anus, der aldrig 

 nagon vertikal fena utbildar sig hos aldre fiskar. Hos alia de har beskrifna arterna, som 

 samtlige aro benfiskar, har tarmen en nagot utskjutande anda, mot hvilken fenhinnan slu- 

 tar, sa att anus synes dppna sig i dennas kant, men ej vid dess sida, sasom hos Arnphi- 

 oxus. Frarntill ar bukcaviteten starkt uppsvalld, sasom en kn6l eller pase, fOr den annu 

 aterstaende delen af aggegulan, som i bOrjan tjenar ungen sasom foda och smaningom for- 

 tares. Sa lange nagot finnes qvar af detta forrad, sOker ungen ej efter annan foda; han 

 rorer sig pa ett belt annat satt an sednare, och haller sig vida rnera stilla, vanligen lig- 

 gande pa bottnen eller liksom upphangd vid vaxter, stra o. d. i vattnet. Han har tydli- 

 gen mindre sjelfstandigliet och mindre bruk af Ogonen an han sedan far, och kan annu 

 betraktas sasom stadd uti foster-stadium. Men sa snart gulan ar fOrtard, intrader han uti 

 sitt sjelfstandiga stadium. Han rorer sig da vida mera, med en ordentligt simmande ro- 

 relse, och soker efter foda- Munnen har nu blifvit mera utskjutande och snart visar sig 

 borjan till fenstralar, hvarefter hirmkanten smaningom fSrandras. Den blir hogre der som 

 fenorna skola bli och afstadnar i tillvaxten pa ofriga stallen. 



FOrst plaga stralarna visa sig uti den blifvande stjertfenan, som uppkommer uti hin- 

 nan under stjertspetsen (pi. 1, fig. 1, 5, 7, m. fl.). Da de nagot tillvaxt bildar sig der, 

 under andan af ryggraden, en liten rundad basis af brosk, eller sednare af benstycken, mot 

 hvilken stralarna stoda sig, saint muskier for stralarnas rorelse. Denna basis liksom un- 

 dautranger stjertspetsen, sa att den far en sned rigtning uppat, hvilket synes pa flera af 

 figurerna. Hos broskfiskarna (Hajarne, Storen), hvilka, afven i andra hanseenden, standigt 

 (jvarblifva vid denna lagre utbildriingsgrad , fortfarer stjertspetsen alltid att vaxa i lika f5r- 

 hiillande med den dfriga kroppen, hvarfore deras stjertfena alltid forblir sittande under 

 den nagot uppatbojda stjertspetsen, som innehaller slutet af ryggraden. Men hos ben- 

 fiskarna afstadnar den uppbojda stjertspetsen i sin tillvaxt, under det att fenan tillvaxer, 

 sa att den snart blir alldeles ofvervuxen af fenans basis, och i detta tillstand forblifver den 

 under hela lefnaden utan att tillvaxa. Nu synes stjertfenan regelbunden, sittande i sjelfva 



