OM DE IAKTTAGELSER 



OFVER 



VATTENHOJDENS OCH VINDARNES FORANPRINGAR, 



SOM NYLIGEN BLIFVIT VID ATSKILLIGA FYRBAKS-STATIONER KRING 



SVERIGES KUSTER TILLVAGABRAGTA; JEMTE TABELLARISKA SAM- 



MANDRAG AF OBSERVATIONERNA FOR AREN 1852 55; 



AP 



A. ERDMANN. 



Hed Taflorna VI och VII. 

 TILL K. VET. AKAI). INLEMNAD DEN fi MAKS 1856. 



IJe forftndringar i sina nivaforhallanden till omgifvande haf, soni stdrre delen af Sveriges 

 kustland annu fortfarande anses vara underkastad, hafva, som bekant ar, redan f5r mer 

 an ett sekel tillbaka adragit sig en valfortjent uppmarksamhet af flera bland vara ut- 

 marktaste aldre naturforskare, sasom en SWEDENBORG '), HIARNE*), AND. CELSIUS'), 

 VON LINNE 4 ), WALLERIUS "), KALM"), FERNER') in. fl. De aflagringar af snilckskal, soni 

 blifvit antraffade rner och mindre langt in i landet pa olika, anda till flera hundra fots, 

 h5jd 6fver hafsytan och hvilka snackskal tillhort djurarter, som annu uppehalla sig i de 

 angransande hafven, de lernningar af skeppsvrak och ankaren, som funnits inbaddade i de 

 l5sa jordlagren pa flera mils afstand fran kusten samt jernringar fastnaglade i bergens 

 branta sidor der i narheten (allt ojafbara bevis for fordna segelleder och garnla landnings- 

 stallen), skelettet af en hvalfisk, uppgrafdt ur Westgotaslattens lera i trakten kring Skara, 

 foi-dna skalgrunds uppstigande Ofver vattnets yta, gamla flskarstugors gradvisa tillbaka- 

 ryckande inat land fran kuststranderna, alia dessa patagliga och framstaende, under en 

 lang tiderymd insamlade, erfarenhetsrOn kunde icke annat an slutligen leda tanken och 

 begrundningen pa ett faktum, hvars tillvaro, genom sednare iakttagelser an vidare be- 

 kraftad, i sin man utgor ett under seklers langd sa maktigt medel i den allt skapande, 

 aldrig hvilande, naturens hand till ombildning och forandring af var jordytas kontur- 

 och relief-former. 



Visserligen gjorde man sig nu i forsta bOrjan skyldig till en oriktig uppfattning af 

 sjelfva fenomenets inre natur. i det man ansag detsamma harrOra af ett vattenytans till- 



') Om Watnens liogd och Forra Werldens Starcka Ebb och Flod. Bewis utur Swergie. Stockholm 1719. 

 *) Se hans Besvarade Flockar, Stockholm 1702. 



') Anmiirkniiig om vatnets forininskande sil i Ostersjon som Vcsterhafvet; i Yet. Akad. Handl. 1743. 

 4 ) De terne habitabilis incremeiito, Upsaliae 1743. 



Olandska och Gothlandska, Wastgotha samt Skauska llesor, Stockholm, 1745, 1747 och 1749. 

 *j Tankar om Verldcnes, is^nnerhet Jorclcnes Danande ocli Audring, Stockholm I77G. 

 8 ) Wastgotha och Baliuslandska Resa, torriittad 1742. Stockholm 1746. 

 '} Tvisten om Vattuminskningen, forestalld uti ett Priesidii-tal iaom Kongl. Vet. Akademien 1765. 



