460 A. EKDMANN, 



vara sammansatt af ett visst antal jemnlopande parallelstrcck. Huru an verkliga forhal- 

 landet harmed nu ma vara, sa mycket ilr dock sakert, att hela den betydliga strackan 

 mcllan de nyssnamnde andpunkterna, Wretgrufvan och Molingsgrufvan, iinnu ar allt for 

 litet kand till sin malinfbrande eller icke malmforande natur, och att det derferc val 

 kunde lOna modan, att genoni fOrsOkningsorter i olika rigtningar frtin en eller annan af 

 Agrufvelagrets grufvor soka och vinna upply suing om en trakt, hvilken man af veten- 

 skapliga skal dock icke torde bora frankaima all nmlmforande betydelse. 



Den vid Dalkarlsberget forekommande jernmalmen ar dels svartmalm, (FeFe) dels 

 blodsten, (Fe) af hvilka den fOrra dock ar den allmannast upptradaride, den sednare der- 

 emot endast traffas i iiagra vissa grufvor, likval da merandels alltid i sallskap med svart- 

 malm, antingen sasom dermed vexlande streck eller lager, eller ocksa sasom deri liggande 

 stOrre och mindre kOrtlar och klumpar. Mera sallan uppnar blodstensmalmen en mera 

 storartad utveckling och upptrader da sasom egna sjelfstandiga bildningar af samma liris- 

 lika form, som i allimlnhet utmarker faltets fyndigheter, hvilket bland annat varit lian- 

 delsen med de malmfall, som genom Moppets och Dalins sankningar blifvit tagne i an- 

 sprak. Understundom kan man afven mellan bada malmerna skonja mer och mindre tyd- 

 liga Ofvergangar, hvilka da ega rum saval efter fyndigheternas utstrackning i fait som 

 efter deras fallande pa djupet. Och mangen gang aro de ocksa for nagon stOrre eller 

 mindre stracka sa, intimt blandade med hvarandra, att profstycken af sadana mellan ting 

 till sin natur lika val kunna hanforas till det ena som till det andra slaget. Af allt detta 

 inses latteligen bada malmernas nara slagtskap i genetiskt hanseende. 



De mineralier, hvilka sasom gangart atfolja det ena eller andra af dessa bada malm- 

 slag, aro hufvudsakligen hornblende och chlorit, nagongang afven qvarz och kalkspat, De 

 bada fOrra aro isynnerhet karakteristiska foljeslagare at Dalkarlsbergets malmer, hvaraf 

 nappeligen nagot profstycke bar pa faltet fOrekommer, som ej till mer eller mindre innerlig 

 grad dermed ar sammanvilxt och utblandadt. Men dessutom traffas i vissa grufvor, sa- 

 som i Rymnings- oeh L. Langgrufvorna in. fl., sjelfstandiga utsondringar inom sjelfva 

 malmmassan af dessa bada mineralier, utaf dels kdrtellik, dels ganglik form. Detta ar i 

 viss mon afven handelsen med kalkspaten och qvarzen, utaf hvilka man da afven nligon- 

 gang kan lyckas erhalla temmeligen vackra krystalldruser. 



Bland Ofriga bar pa faltet forekommande mineralier torde bGra anforas grofbladig 

 glimmer, afvensom de ofta val utbildade oktaedrar af magnetisk jernrnalm, som traffats 

 invaxta dels i blodstenen (L. Langgr.) och dels i chloritskolarne (Bond- och Molingsgruf- 

 vorna). Sasom en ytterst stor sallsynthet erholls i bOrjan af 1800-talet uti den numera 

 Odelagda Kringlegrufvan en mindre qvantitet Sclieelit eller Tungsten (CaW) uti derba rnas- 

 sor med grofkornig textur och hvitgni farg: mineralet ar af BEIIZELIUS analyscradt. 



Sjelfva jernmalmen ar i allmanhet och i stort betraktad af sardeles godartad be- 

 skaffenhet och lemnar i masugnen ett tackjern, som med stor fordel later fdradla sig 

 till staljern. Dock infinner sig nagongang i vissa grufvors malmer svafvelkis sasom ore- 

 nande inblandning. Detta ar ingenstades i hOgre grad handelsen an bos Rymningslagret, 

 vid hvars tillgodogOrande annu arligen betydliga qvantiteter sadan kishaltig malm maste 

 sasom oduglig bortsofras. Den kishaltiga malmen forekommer har hufvudsakligen i midten 



