404 D. G. LINDHAGEN, 



a = O.oooa'JMi) , 

 afvenledes for ternperaturen och barometerstandet 0,7(i metre gallande. 



Qvantiteten ar rent af proportionel ined lufttatheten a observationsorten. Beteckna 

 vi alltsa med e luftens dilatationscoefficient, ined b' och t' de a observationsorten aflllsta 

 barometer- och thermoincter-standen, angifna i metres och efter CELSII eller REAUMUKS 

 thermometerskalor, sa hafva vi enligt BESSEL 



0,70 l+ ( <" 



der barometerstandet b' antagcs vara reduceradt till temper. 0. 



Dilatationscoefficienten ar oss jemval noga bekant. Sednaste bestamningen , af 

 REGNAULT, har gifvit 



S = 0,003065 for 1C. 



eller = 0,004580 for 1" R. 



10. Icke sa fordelaktigt ar forhallandet med qvantiteterna k t , k,..., hvilka repre- 

 sentera den lag, efter hvilken luftens tathet aftager med hojden Ofver jordytan. Denna 

 lag sjelf (ifall benamningen lag bar i allmanhet ar passande) lider under loppet af en enda 

 dag ganska betydliga forandringar, hvilka troget aterspegla sig i de stora oscillationer, 

 som terrestra refraction dagligen ar underkastad. Dessa forandringar aro i allmanhet af 

 en sa obestandig och fast regellos beskaffenhet, att det synes fara vardt, att de for alltid 

 komma att trotsa naturforskarens bemOdanden att bringa dem under en striing lagenlighet. 

 Blott i allmanhet hunna deras orsaker angifvas, och blott belt raa empiriska satser ofver 

 deras egna forlopp uppstallas. Sadan ar atminstone den standpunkt, hvarpa var kannedom 

 om dessa phenomener for narvarande befinner sig. Emedan dessa perturbationer af atmos- 

 pherens tathetslag sannolikt icke stracka sig till nagon synnerligen stor hojd ofver jord- 

 ytan, sa utofva de pa astronomiska refraction blott ett secundart, ehuru vid mycket stora 

 zenithdistanser i och for sig icke obetydligt inflytande. I terrestra refraction derernot 

 spela de en vasentligare role. I narheten af jordytan aro de till och med i stand att all- 

 deles omvanda den normala tathetslagen, och samedelst framkalla en lika stor negativ 

 refraction, som luftens normala tillstand alstrar den positiv. 



Emellertid undandraga sig dessa nyckfulla phenomener icke all rcgelbundenhet. Om 

 man med uppmarksamhet forfoljer dem under loppet af en dag med bestandig vaderlek, 

 sa upptacker man latt en viss periodicitet, som ganska bestamdt uttalar sig. Vid solens 

 uppgang visa sig bilderna af de terrestra foremalen, om man betraktar dem genom en 

 tub, oroliga och oprecisa, refraction har ett mycket stort varde, men ar derjemte mycket 

 foranderlig. Sa smaningom aftager refraction, vinner pa sarnma gang i bestandighet, och 

 bilderna blifva lugnare och precisare, tills solen har beskrifvit ungefar fjerdedelen af sin 

 dagsbage, da refraction erhallcr ett medel varde, som relativt taget ar ganska constant, 

 och da de betraktade foremalens bilder blifva som lugnast och tydligast. Efter nagon 

 tids forlopp upphor detta tillstand, refraction fortfar att annu vidare aftaga, men forlorar 

 tillika i anseende till bestandighet, sasom ocksa bilderna i anseendc till lugn och precision, 

 tills nagot efter middagen, da man ofta observerar negativa, men mycket foraiiderliga 

 refractionsvarden , hvilka aro beledsagade af mycket oroliga och otydliga bilder. Efter 

 middagen tager detta spel en motsatt rigtning, sa att, nar solen har fullilndat nagot mer 

 an trefjerdedelar af sin dagsbage, vi ater hafva ett constant medelvarde pa refraction med 



