OM TKRRKSTRA REFRACTIONS THKORIE. 405 



lugna och precisa bilder, och vid solnedgangen ater en stor obestandig refraction med 

 oroliga och oprecisa bilder*). Ofver dessa phenoineners forhallaiide under nattetid aga vi 

 inga tillforlitliga uppgifter. 



I dessa periodiska phenomener afspegla sig tydligen jordytans och de liigre atmo- 

 spheriska luftlagrens, under loppet af en dag periodvis till- och aftagande, uppvarrnning 

 genoni solstralarne, likasoin ock de periodiska strommar, som till folje af denna uppvarm- 

 ning uppsta i sarnma luftlager. Ett jemvigtstillstand**) intrader dagligen tviinne ganger, 

 och utmJirker sig genoni refractionens, relativt taget, stora bestandighet och genom de 

 lugna och skarpt begriinsade bilder, som terrestra forernal presentera. Det aro tiderna for 

 detta jemvigtstillstand, sorn foretriidesvis egna sig for matningar af terrestra vertikal- 

 vinklar, vare sig att man har for afsigt att dymedelst utrona terrestra hdjdskillnader, 

 filer att foretaga praktiska studier ofver terrestra refraction, sa framt man skall kunna 

 hoppas att hos denna sistnamnda upptacka nagon bestfindig regelmassighet, 



De phenomener, som har ofvan blifvit beskrifna, maste motsvaras af dylika oscilla- 

 tioner i vara coefficienters k t , k t ... varden, alldenstund endast derigenorn samrna pheno- 

 mener, sa vidt som de betraffa refractionens foranderliga storlek, aro analytiskt att for- 

 klara. Qvantiteten a, hvars varde, sasom vi sett, ar beroende af temperaturen vid jord- 

 ytan, maste visserligen vara underkastad en dylik daglig periodicitet; men dess variationer 

 iiro ickc tillriickligt stora for att ens approxirnationsvis aterge refractionens har ifraga- 

 varande foraridringar. 



For att blifva i stand att narmare forklara dessa phenomener, ga vi nu att fram- 

 stalla qvantiteternas k l} k t ... sammanhang med de orsaker, som at atmospherens tathets- 

 lag ge upphof, och sorn, i fall de vore oss noga kanda, borde i sista hand aterge oss 

 sarnma refractionsphenomener. Dessa orsaker aro: 1) tyngden, 2) atmospheriska luftens 

 inre egenskaper sasom ett elastiskt fluiclurn, 3) de yttre temperaturforhallandena, hvilka 

 pa ett viisentligt satt modifiera luftens elasticitet. 



") Pomamligast raecllemraarne af den expedition, som under aren 1836 och 1837 formedelst ett trigonometriskt 

 nivellc-meut bestanit hojdskillnadeu mellan Svarta och Caspiska hafven, tillkommer fcirtjetisten att at dessa 

 phenomener hafva skankt en ditintills forsummad detaljerad uppmarksamhet. Se "Beschreibung der zur Er- 

 mittelung des Hohenunterschiudes etc., von G. SABLER, S:t Pet. 1849". 



") Da jag har och i det foljande for dot antydda atraoispheriska tillstandet begagnar uttrycket "jemvigtstillstand", 

 sa bor jag tillfoga den anmiirkningen, att har nagonting licit annat menas, an hvnd man sedvanligen forstar 

 under deuna beniimning, namligen franvaro af vindar. De rorelser i atmospheren, som frannkalla de ofvan- 

 Damnda dagliga forandringarnc af refractionens belopp och af bildernas beskaffenhet, kunna uppna sin storsta 

 hojd Sfven vid den lugnaste viiderlek, och det jemvigtstillstand, som har blifvit antydt, kan intrada afven vid 

 blasvader. Vindarne synas till och med vara i stand att upphafva eller atminstoue forringa dessa phenomener. 

 Vindarne kunna visserligen hafva nagot inflytandc pa refractionens storlek, alldenstund luftmassor af olika 

 tiithet genom dem kunna blifva forda i ljusstralarnes vag; men de refractionsforandringar, som harigenom 

 uppsta, hafva ett helt annat forlopp, och iiro icke atfoljda af dessa darrande och otydliga bilder af de betrak- 

 tade foremalen, hvilka man t. ex. vid middagstiden af en lugn solig dag observerar. Om jag ej misstager 

 mig, iir den genetiska skillnaden mellan tillfalliga vindar och de perturbationer af luftens jemvigtstillstand, 

 hvarotn vi har tala, den, att de forra uppsta genom ett anomalt varmeforhallande i horisontal riktning (olika 

 temperaturer pa skiljda stallen vid jordytan eller i samma hcijdcr ofver densamma), de sednare deremot i ver- 

 tikal riktning !niir partiklarue af ett liigre luftlager genom sturre uppviirmning blifva specifiskt liittare an de 

 af ett hogre, eller nar partiklarne af ett hogre luftlager genom raskare varineutstralning blifva specifiskt tyn- 

 gre an i ett liigre). Vid de forra blifva storre luftmassor pa en gang och till en betydlig utstrackning satta 

 i rorelse; de sednare forekomma mig sasora bestaende i en consecutiv partikel-utvexling mellan angransande 

 horisontala luftlager. 



