OM TERHESTRA REFRACTIONS THEORIE. 409 



hvilken temperaturen aftager med de vaxande hdjderna i atrnospheren. Men denna sist- 

 namrida lag, orn den sa far kallas, langt if ran att vara bekant, ar pa ett sa nastan regel- 

 lost satt forandcrlig, att det snarare ar att befara, att ban for alltid kommer att fOrblifva 

 oss obekant. Det ar denna forlinderliga lag, som ger upphof at alia de tillforene antydda 

 nyckfulla forandringar, hvilka terrestra refraction dagligen ar underkastad. Det ar ocksa 

 till densainma, som de olika i astronorniska refractions tbeorie inforda hypotheser Ofver 

 atmospherens konstitution ytterst hanfora sig -- hypotheser, som till folje af sakens natur, 

 i lyckliga.ste fall kunna motsvara ett atmospherens medel-tillstand, men icke dess tillstand, 

 sadant som det i hvarje ogonblick verkeligen ager rum*). Samma restriction hafva vi 

 afven bar, i afseende pa terrestra refraction, att gora, och det af sa mycket mera grund, 

 som de oregelmassiga forandringarne i atmospheren fornamligast for sig ga i dess lagre, 

 jordytan narrnaste, lager, hvilkas tillstund just ar for terrestra refraction uteslutande be- 

 stammande. 



Det allmannaste satt, hvarpa den obekanta functionen x kan, representeras , torde 

 vara genom en serie af foljaride form: 



= 7^77, = l-c.s-CjS'-Cjs'- c t ,s*- etc., ....... (r) 



der forsta terrnen blifvit satt = 1 , alldenstund vi samtidigt rnaste hafva s = o och t = t'. 

 Hvad coefficienterna c, , c, . . . betraffar, sa antaga vi dein oberoende af s; men blotta the- 

 orien ger oss ingen upplysning, huruvida de i ofrigt bOra antagas invariabla eller ej, 

 utan rnaste sadant pa empirisk vag utronas. De skola langre fram i denna uppsats blifva 

 foremal for en narmare diskussion. 

 Satta vi 



<_-. hiS hiS* k 3 ,f a /t 4 s* - etc. / \ 



Q- ' ......... W 



sa erhalla vi ur de combinerade equationerna (q) och (r) efter verkstalld integration fol- 

 jande uttryck for coefficienterna A M A,...: 



/( a 2x ax \ as 

 *) Tiiuka vi oss functionen I j -r + h [ utvecklad i en serie efter stigande digniteten af s, ah ar 



ij \ I 1 8 US } X 



betydelsen af BESSELS antagande, om hvilket hiir tillforene varit tal, eller ~e~P s , helt tydlig. Denna by- 



pothes forutsatter namligen, att i den namnda utvecklingen coefficienterna for alia digniteter af s hogre an 

 den forsta aro noil. For bestammandet af den haremot svarande functionen x fa vi relationen 



,, a 2x dx 



hvarur x under form af en serie kan hiirledas. Coefficienten /? har vardet -y + y, der y ar en constant qvan- 



titet, hvars numeriska varde BESSEL s&lunda harleder ur passande stjeruors observerade zenithdistanser, att 

 complexen af alia observationerna kommer sa niira som mojligt att satish'eras. Herr SAWITCII, i sin anlorda 

 uppsats, harleder efter ungefarligen samma prineip genom tatonnement ur en, sednare i Konigsberg af ARGE- 

 LANDER utford , observationsserie ett nytt varde pa y, hvilket han anvander vid tillampningen af sin terrestra 

 refractionsformel. Qvantiteten y, pa sadant siitt bestiimd, skulle visserligen fa ett varde, som motsvarade ett 

 atmospherens medel-tillstand, i f<;J de for hiirledandet af denna qvantitet begagnade observationerna vore 

 ungefarligen lika fordelade pa alia dags- och arstider, eller vore inskriinkta till siidana tider, da atmospherens 

 verkliga tillstand ar ungefarligen detsamma som dess medeltillstand, i fall sadana tider kunde med visshet 

 angifvas. Men de astronomiska observationer, som ligga till grund for de bada ofvannamnda -bestiimningarne 

 af y, nro fornamligast natt-observationer. Det vore otvifvelaktigt af icke ringa intresse att erfara, om icke i 

 astronomiska refraction ett nagot modifieradt varde pa y om dagen borde anvandas. I terrestra refraction 

 syncs anvandandet af samma natt-viirde pa y icke pii nagot vis vara rattfardigadt. 



K. Vet. Akad. Uandl I. 52 



