OM TERRESTRA REFRACTIONS THEORIE. 417 



17. Sedan i det foregacnde terrestra refractions theorie blifvit intill en approxi- 

 rnationsgrad utvecklad, hvilken for alia forekommandc praktiska behof b5r vara tillrack- 

 lig, skall jag i det fbljande sysselsatta mig ined de data, hvilka observationen gifver vid 

 handen, for att ur desamma hernta den upplysning, som de aro i stand att ge, Ofver de 

 constanter, hvilka i foregaende calculer blifvit inforda. Harmed afser jag da ytterst endast 

 coefficienterna c,, c, ..., som bestamma atmospherens ternperatur-lag, alldenstund, enligt 

 hvad tillforcne blifvit visadt, desamma aro ytterst de enda constanter, hvilka theorien 

 annu lemnar obestamda, sedan refractionsconstanten , luftens dilatationscoefficient e och 



qvantiteten - blifvit pa andra vagar med en skarpa bestamda, som icke lemnar nagon 

 ting ofrigt att Onska. 



Forradet pa sadana observationer betraffande terrestra refraction, som vore egnade 

 att fora oss vidare af detta hitintills foga cultiverade fait, ar hSgst inskrllrikt. Orsaken 

 ar ocksa helt naturlig. HOgst vardefulla trigonometriska nivellerings-operationer gifvas 

 manga; men deras syftemal har nastan uteslutande varit att bestamma terrestra foremals 

 vare sig absoluta eller relativa hojder (hojder 5fver hafsytan eller hojdskilnader), icke att 

 sarnla materialier for utbildandet af var kannedom orn terrestra refraction och dess egen- 

 domliga phenomener. For sadant andamal har man, och det otvifvelaktigt med ratta, 

 sokt att genom observationernas anordning gora refractionens oundvikliga inflytande sa 

 oskadligt som m&jligt, och i sadan afsigt bland annat undvikit allt for stora afstand mel- 

 lan en nivelleringsoperations successiva stationspunkter. Refractionens och dess oscillatio- 

 ners inflytande pa den slutliga hojdskilnaden mellan tvanne terrestra foremal vaxer nam- 

 ligen proportionelt med qvadraten pa deras inb5rdes afstand, hvaremot inflytelsen af 

 sjelfva observationernas felaktigheter ar enkelt proportionel mot samma afstand, forutsatt 

 att ingen skiljaktighet ager rum mellan den noggrannhet, hvarmed ett aflagsnare, och den, 

 hvarrned ett narmare foremal kan pointeras. Haraf foljer, att, intill en viss grans, smarre 

 afstand mellan en operations stationspunkter aro tjenligare an stora. Vill man deremot 

 foretaga praktiska studier Ofver terrestra refraction, sa maste man folja en alldeles rnotsatt 

 grundsats, och s6ka frarnkalla just sadana omstandigheter, sorn aro tjenliga att visa re- 

 fraction och dess foreteelser s;l forstorade som mojligt, hvarfor ocksa de stora afstanden 

 har blifva de forrnanligaste. Vill man fran terrestra refractions observerade varden komma 

 till slutsatser Ofver atmospherens constitution, eller till numeriska varden pa nagra af vara 

 foregaende constanter k i} & 2 ..., och samedelst afven pa c, , c, . . ., sa b6ra visserligen sa 

 val smarre sorn stOrre afstand, pa ett tj enligt satt afpassade, valjas; men allt for sma af- 

 stand synas dock i alia handelser bora undvikas, och det annu pa den grund, att med 

 dem ocksa sma hojder aro forknippade , och att man samedelst far att gora endast rned de 

 lagsta luftlagren, inom hvilka den storsta oregelbundna vexling rader, och hvilkas tillstand 

 just derfbre icke sa latt later forena sig med de hogre lagrens till en sammanhangande 

 allmangiltig lag. 



Da man, pa nyss anforda grunder, vid nivelleringsoperationer, som uteslutande haft 

 terrestra hojdbestamningar till syfte, fornamligast inskrankt sig till smarre afstand mellan 

 stationspunkterna, sa har man ocksa icke ansett sig behofva fasta nagot afseende pa de 

 vid observationstillfallena radande barometer- och thermometer-standen, hvilkas inflytande 



K. Vet. Akad Hindi., 1. 53 



