OM TEIIRESTRA REFRACTIONS THEORIE. 421 



visst bega ett misstag, om man ville antaga tabellens siffervarden gallande for alia orts- 

 forhallanden. Jordskorpans olika beskaffenhct och denned sainmanbangande olika fbrmaga 

 sa val att absorbera som att utstrala varmet, afvensom olika klimatiska forhallanden kunria 

 harutinnan f5r andra orter rnedfora viisendtliga modifikationer. Men den allmanna gangen 

 af refractionens forandringar rned bildens foriindrade beskaffenhet skall man dock dfver 

 allt, atminstone under de blidare arstiderna, aterfinna. 



Forfattaren till sjelfva arbetet, hvarur ofvanstaende tabell blifvit hemtad, Herr SAB- 

 LER, har filstat en synnerlig uppmarksamhet vid den omstandigheten, att fdr samma be- 

 skaffenhet af foremalets bild refractionens afvikelse fran den normala refraction, jR , ar 

 inom de granser, som af de sannolika felen angifvas, densaimna for de bada afstanden 

 C =115" och C"= 231"; och han tror sig kunna uppstalla den satsen sasoin allmangiltig, 

 "att, for en bestamd beskaft'enhet af bilden, refractionens forandring ar en af afstandet 

 oberoende constant, sa att refraction R hvarje gang kan uttryckas genom formeln: 

 Rs*p8&C"+K" (sid. 253), der alltsa K skulle vara en for hvarje afstand oforanderlig 

 qvantitet. Att denna sats icke i sin alhnanhet ar sann, lara val de fiesta geodeter af er- 

 farenhet kunna intyga. Ur egen erfarenhet erinrar jag mig, hurusom vid nagot tillfalle 

 ett fdremal, hvilket jag observerade, och som i borjan syntes nagot litet hojdt Ofver en 

 bakomliggande aflilgsen skog, sa smaningom mot aftonen, alltsa med den vaxande refrac- 

 tion, sankte sig ned mot skogstopparne och slutligen blef i min tub alldeles osynligt, 

 derfore att det kom att helt och ballet projicieras mot den bakomliggande dunkla skogen. 

 Vore den ofvannamnda satsen sann, sa hade forernalet alltigenom bort bibehalla samma 

 virikelhojd ofvcr skogsbryriet. Det aritydda egendomliga forlulllandet mellan tabellens 

 refractionsvarden kan alltsa endast tillfalligtvis, genom ett egendomligt sammantraffande 

 af lokal-fSrhallanden, hafva uppstatt, och ar, sasoin ocksa i verkets inledning antydes, 

 endast genom den omstandigheten att fttrklara, att synlinien vid de storre afstanden lag 

 hogre ofver jordytan an vid de smarre. Nivelleringsoperationens hufvudpunkter lago nem- 

 ligen pa sa kallade Kurganer (sma kullar af 20 till 30 fots hojd, som finnas spridda ofver 

 allt i dessa stepptrakter) , hvaremot bas-punkterna, sorn motsvara de smarre afstanden, 

 voro belagna i de mellanliggande dalderna. 



Just samma egendomliga forhallande, hvarom har ofvan blifvit taladt, ar, nar vi pa 

 tabellens refractionsvarden anvanda var utvecklade theorie, i hog grad upplysande om den 

 egentliga orsaken till bildens och refractionens foranderlighet under loppet af hvarje dag. 

 Detta ar ocksa anledningen, hvarfore jag vid fragan om refractionens dagliga forhallan- 

 den har langre uppehaller mig, an som motsvarar den egentliga planen for min uppsats. 



20. De vid jordytan aflasta temperaturerna for de sarskildta refractionsvardena i 

 foregaende :s tabell aftaga, sasom redan blifvit nainndt, med nagra grader fran bildens 

 forsta intill dess sista karakteristika. Detta temperaturens aftagande maste enligt var ut- 

 vecklade theorie (se equ. (/)) motsvaras af ett refractionens tilltagande. Men detta till- 

 tagande ar allt for obetydligt for att forklara de refractionens forandringar, hvilka tabellen 

 utvisar. I sjelfva verket skulle, sasom man latt ofvertygar sig, flera hundrade graders 

 temperaturf5randring vara erforderlig f5r att enligt equationerna (/) och (<?) aterge tabel- 

 lens bfida yttersta refractionsvarden, hvaremot denna temperatur-differens kan pa sin hojd 

 antagas att i verkligheten hafva varit 5 a 6 grader. Equationerna (y) och (tJ) hafva blifvit 

 utvecklade under forutsattning, att coefficienterna c,, c, . . . i uttrycket (r) for atmosphe- 



