OM TERRESTRA REFRACTIONS THEOUIE. 425 



grans intrader, der de dagliga vexlingarne upphOra; hvaremot vid de efter det lugna till- 

 standet foljande bild-karakteristikorna tatheten forst nagot aftager rned hojden for att 

 derpa raskt tillvaxa, hvarefter, orn hogre digniteter af hojden kunnat afses, vi otvifvel- 

 aktigt erhallit ett raskt tathetens aftagande. 



De vilkor, livilka enligt hydrostatikens lagar erfordras for ett fluidums hvila, aro 

 bar uppenbarligen icke uppfyllda, utom da de observerade foremalens bilder befinnas vara 

 lugna. En rdrelse maste alltstl uppsta, hvilken strafvar att avagabringa stabilitet mellan 

 luftlagren, och denna rOrelse maste vara desto lifligare, ju mera jemnvigten ar stOrd. 

 Genoin rorelsen maste bestandiga sma refractionsforandringar uppsta, alldenstund luftpar- 

 tiklar af vexlande tathet oupphorligen blifva forda i ljusstralens vSg; och i dessa sma 

 inomentana refractionsforandringar ligger den oro och diffusion, som pa vissa dagstider 

 utmarker de terrestra foremalens bilder. De rOrelser, hvarorn bar ar fraga, synas b5ra 

 besta i en continuerlig partikel-utvexling mellan angransande luftlager, men torde kunna 

 beledsagas afven af stdrre luftmassors forflyttning, hvarigenom terrestra refractions, med 

 bildens vaxande oro tilltagande, obestandighet, eller stOrre och langsarnmare oregelbundna 

 forandringar, forklaras. 



Refractionens, mot olika hojder och afstand svarande, observerade varden hafva 

 alltsa gifvit oss en, sasom mig synes, nojaktig forklaring pa de forandringar, som de ter- 

 restra foremalens bilder i afseende pa storre eller mindre lugn och precision aro under- 

 kastade, och sarnedelst adagalagt det innerliga samband, som ager rum emellan refractio- 

 nens egna dagliga forandringar och bildernas beskaffenhet. Denna forklaring fores vidare 

 genoin harledandet af de vexlande temperaturer, som vid de olika tillfallena aro radande 

 inom de olika luftlagren. I sista hand skulle solstralarnes varmande egenskap och jord- 

 skorpans saint luftlagrens formaga att absorbera och utstrala varmet tagas i betraktande; 

 men bar upph5ra vara siffervardens omedelbara tillarnplighet. 



21. Hvad i foregaende blifvit yttradt om terrestra refractions dagliga forlopp, 

 bor adagalagga, att observationer af terrestra foremals zenith-distanser, genorn hvilka ter- 

 restra hojdskilnader skola utronas eller refractionens normala forhallanden undersQkas, 

 aldrig b6ra pa andra dagstider anstallas, an da foremalens bilder visa sig lugna och pre- 

 cisa. Den oregelbundna foranderlighet, som refraction vid andra tillfallen ar underkastad, 

 kan icke annat an gora det asyftade resultatet otillforlitligt, hvarforutan de atfoljande 

 oroliga och diffusa bilderna maste hafva ett menligt inflytande pa observationernas egeri 

 noggrannhet, och saledes i sin man medfora samma ofordelaktiga verkan. For ofrigt blir 

 det, i anseende afven till det regelbundna af- och tilltagande, som terrestra refraction 

 under loppet af hvarje dag ar underkastad, n5dvandigt att halla sig till nagot visst sta- 

 dium af dessa dagliga forandringar, sa lange man ej ar i stand att pa ett allmangiltigt 

 satt angifva de olika stadiernas inbordes nurneriska forhallanden; och maste da det sta- 

 dium, som i ofrigt erbjuder den stSrsta forman, alltid bOra foredragas. 



Det skall i det foljande undersOkas, huruvida de zenith-distanser af nagra Kauka- 

 siska bergspetsar, som under nivellementet mellan Svarta och Caspiska hafven vid atskil- 

 liga tillfallen fran nivellementets stationspunkter uppmattes, aro i stand att med tillforlit- 

 lighet bestamma nagra af var refractions-theories constanter. Det bor da framfor allt an- 

 markas, att dessa zenith-distanser visserligen blifvit till stOrsta delen observerade under 



K. Vet. Akad. llandl.. I. 54 



