428 D. G. LINDHAGEN, 



Vid "Nivellem." och "Elbr. 0. (Vinter)" har ingen utcslutning af observationer kominit i 

 tV;iLM. livarfOr de mot deni svarande siffer-vardena Jlro identiska i de bada tabcllerna, 

 mellan hvilka for ofrigt endast vid Beschtau en vasendtlig skiljaktighet visar sig. 



22. Vi skola forst sysselsatta oss med tabellen A, eller med det urval af obser- 

 vationer, pa hvilket STRUVE grundat sina rakningar, for att undersoka, huruvida detsamma 

 ftger de erforderliga egenskaperna for att gifva tillforlitliga vilrden pa nagra af refractions- 

 constanterna k t , k,..., enligt equationen (<). 



En flygtig blick pa tabellen visar omcdelbarligen, att de numeriska equationer, som 

 enligt, (*) grundas pa observationerna af bergspetsarne Elbrus V., Kasbek och Anonyrnus, 

 afvensom somnmrobservationerna af Elbrus 0., icke kunna vara sins emellan vasendtligen 

 skiljaktiga; hvilket forhallande annu tydligare uttalar sig, nar dessa equationer verkligen 

 uppstallas. Vinterobservationerna pa Elbrus 0., ehuru anstallda pa ett betydligt storre 

 afstand an de ofriga, erbjuda ieke heller nagon equation, som vasendtligen skiljer sig fran 

 de fyra foregaende. Den betydligt skiljaktiga temperatur, som utmarker dessa observatio- 

 ner, ger utomdess foranledning att, atminstone vid en forsta forberedande undersokning, icke 

 sammanstalla den pa denna observationsserie grundade equationen med de Ofriga. Hela obser- 

 vationsmaterialet erbjuder alltsa blott 3 i afseende pa qvantiteternas i,, k t ... coefficienter 

 tillrftckligt distincta eqvationer, namligen de som grundas pa sommarobservationer l:o) un- 

 der nivellementet, 2:o) af Beschtau, 3:o) af de 4 bergspetsarne Elbr. 0., Elbr. V., Kasbek 

 och Anonymus. Ur hela equations-systemet kunna saledes endast 3 obekanta, eller k it k t 

 och k 3 , sokas. Den fjerde terrnen i equationen (t), eller pk>, har har likval ett icke ovilsendt- 

 ligt inflytande, och dess uraktlatande skulle menligt inverka pa bestamningen af de andra 



obekanta. Pa grund deraf, att, sasom tillforene (sid. 401) blifvit antydt, formeln -7 = 0" 

 for atmospherens tathetslag redan nagorlunda satisfierar terrestra refractions fordringar, 

 och att det satt, hvarpa tathetsforhallandet , harflyter ur de orsaker, som at atmosphe- 



riska tathetslagen gifva upphof, redan ursprungligen for detta forhallande pakallar forrnen 

 af en exponentialfunction (jfr equ. (<?)), foranledes jag att antaga, att exponent-serien i ut- 



trycket , = e " raskare convergerar an serien , = l k t s- A,* 1 etc. Under har- 



varande forhallanden, da icke alia qvantiteterna k t , k t ..., som hafva nagot vaseridtligare 

 inflytande, kunna finnas, har jag pa ofvan antydda grunder ansett det fordelaktigare utt 

 i stallet infora sasom obekanta, hvilka skola omedelbarligen ur vilkorsequationerna har- 

 ledas, de tre qvantiteterna h lt h, och A,. Den erforderliga forvandlingen af equationen (t) 

 sker latt med tillhjelp af uttrycken (t') (sid. 410). 



Ur tabellens A ^-varden har jag pa sadant satt harledt for qvantiteterna O h t , O h t 

 och oA, foljande varden: 



log 0^1 = 2,87 la 



log A = 5,993) n 



log Jl, = 9,2006 



Dessa vardens giltighet kan profvas endast derigenom, att man tillser, huruvida den 

 ungefarliga kannedom om atmospherens constitution, som vi aga, ar med dem forenlig. 

 Jag har for sadant andamal, formedelst uttrycken (v') } harledt de motsvarande vardena 

 pa qvantiteterna c,, c, ..., hvilka, enligt equationen 



