OM TERRESTRA REFRACTIONS THEORIE. 437 



l:o) foremalens hdjder och afstand, sa att ett visst antal distincta equationer uppsta; 

 2:o) skiljaktiga temperaturer, sa att temperaturens inflytande pa alia de sOkta refractions 



constanterna jernval kan harledas; 



3:o) lugn och precision hos foremalens bilder vid observations-tillfallena; 

 4:o) observationernas stOrsta mOjliga samtidighet raed hiinseende till de sarskildta obser- 



verade foremalen. 



Tillagg. 



Forst sedan forestaende uppsats blifvit fullstandigt nedskrifven och till Kongl. Veten- 

 .skapsakadernien inlemnad, har jag varit i tillfalle att taga kannedom om en afhandling, 

 hvilken finnes inford i Astron. Nachrichten (B. XLI, N:o 980 och 981) under titeln: "0ber 

 die Strahlenbrechung in der Atmosphare, von Herrn Generalmajor BAEYER, Dirigenten der 

 trig. Abtheilung des Konigl. Preuss. Generalstabes". Da afven, och fornamligast, utveck- 

 lingen af terrestra refractions theorie ar foremal for denna afhandling, har jag trott mig 

 icke b5ra licit och hiillet. med tystnad forbiga densamma, heist litteraturen ofver detta 

 jinme hitintills inskranker sig, sa vidt jag har mig bekant, till Herr BAEYERS afhandling 

 och den af mig tillforene aberopade uppsatseri af Prof. SAWITCII, nar fraga ar om en ut- 

 forligare utveckling, som striicker sig utofver refractions-seriens forsta term. 



De anmarkningar, hvilka jag liar trott mig befogad att g5ra rnot Herr SAWITCH'S 

 urbete, hade afseende pa sjelfva utvecklingen, hvilken ger ett falskt uttryck for terrestra 

 refraction, och pa den antagna formen for atmospherens tathets-lag, hvilken, for det af 

 mig afsedda andamalet med theoriens utveckling, icke ar nog generel. Till ungefarligen 

 samma anmarkningar ger iifven Herr BAEYERS afiiandling fSranledning. 



Herr BAEYER utvecklar, i likhet med Herr SA WITCH, den vinkel, som ljus-curvans 

 tangenter i hennes bada andpunkter bilda med hvarandra, eller den har tillforene (sid. 

 396) med SO betecknade vinkeln i en serie efter stigande potenser af den geodetiska vin- 

 keln, och siitter slutligen 



Refraction = g SO 



[Herr BAEYER betecknar vinkeln SO med R och kallar denna qvantitet for refraction; 

 den egentliga terrestra refraction, for hvilken han antager vardet ^R, benamner ban der- 

 emot "brytningsvinkel"j. Jag har i det foregaende visat, att det pa sadant satt erhallna 

 resultatet endast da kan vara giltigt, nar ljus-curvans andpunkter hafva samma hojd ofver 

 hafsytan, men att i alia andra, saledes i de aldra fiesta, fall detta uttryck for terrestra 

 refraction inaste vara felaktigt. 



For att finna lagen for luft-tathetens aftagande med hojden i atmospheren bildar 

 sig forfattaren forst en lag for temperaturens aftagande; ur den sednare lagen harledes 

 sederrnera latt den forra genom gifna och kanda relationer. Atmospherens temperatur-lag 

 vill nu Forf. harleda ur den omstandigheten, att varmestralarne, som jorden utsander i 

 verldsrymden , sprida sig i alia riktningar pa samma satt som radierna i ett klot; "jag 

 antager derfore", sager han, "att varmet i allmiinhet aftager i ett qvadratiskt forhallande 

 med afstandet fran jorden". Man skulle nu formoda, att han velat gifva atmospherens 



