450 A. ERDMANN, 



eller soder donliigigt o stupande skol, som pa 80 100 fainnars djup och ined 40 50" 

 stupning ofvertvftrar Aurufvelagrets alia paralleler har langst i oster. Afskarande kunna 

 val saledes vissa af dessa Dalkarlsbergets skolar vara, men, jag ville i det langsta vidhalla 

 det, icke forflyttande. 



^ \Vretgrufvans ensliga lage vid sidan af Agrufvelagret, ornkring 50 famnar nordvest 

 om Agrufvan, skall, sa liar man sagt, utvisa en ovanligt stor sidoforflyttning af detta 

 malmlager, en fOrflyttning fororsakad genom den s. k. "stora vestra sidoskGlen", som, bar 

 Ofvertvurande och synbart begriinsande lagrets fyndighet, forst pa nagot stGrre djup under 

 dagen antraffades uti A- ocb L. Langgrufvornas vestra gaflar. Wretgrufveinahnens ur- 

 sprungliga sammanhang med Agrufvelagrets skulle saledes geriom denna afskarande skol 

 blifvit upphafdt och en kastning eller forskjutning af berget j>a Omse sidor om skdlen 

 hafva intraffat, for Wretgrufvan vester om skdlen, at N.V., for Agrufvelagret deremot, pa 

 Ostra sidan om densaimna, synbart at S.O. 



Tillvaron af en afskarande skol bar i vestra andan af malmfaltet har visserligen 

 genom mer an en uppbrytning blifvit pavisad, men nagot fullt sakert bevis for forflytt- 

 ningen har aldrig blifvit framdraget. En forkastning till en sadan, atminstone for ett 

 malmlager, betydlig strilcka af femtio famnar, (en forkastningslangd, hittills okand inom 

 svenska grufvebrytningens annaler) borde val ocksfi hafva qvarlemnat andra bevis for sin 

 rubbande inverkan pa berglagren, men nagon sadan inverkan kan ingenstiides fornUirkas. 

 Tvcrtom forcnnnas, sa vidt jag kunnat se, alia tecken till stillhet och lugn allt ifran bOrjan 

 till slut. Da nu dessutom flera pa sednare tider ifran L. Langgrufvan t\ iirtigenom skolen 

 at vester indrifne forsOkningsorter, sasom Almaorten, Kroken, Dalins vestra ort och Nedre 

 Snoken, Fol. 5, 9 och 10, tydligen papekat malrnfyndigheter uti fortsattningen af Agrufve- 

 lagret vester om skolen, fastan ortarbetenas hittills obetydliga framdrifnirig annu icke hun- 

 nit tydliggora dessa nyupptilckta malmers lagen och utstrackning med hilnsyn till de garnla 

 pa 5stra sidan om skolen bearbetade malmfallen, sa synes detta forhallande gifva ett 

 ytterligare stod at den asigten , att den s. k. vestra eller stora sidoskOlen i L. Langgrufve- 

 trakten icke astadkommit nagon sadan forflyttning at N.V. af Wretgrufvemalmen till dess 

 nuvarande lage. Xiir en gang genom tillrackligt manga och langa forsoksurbeten all fran- 

 varo af malm vid norra sidan af Agrufvelagret, i trakterna mellan Wretgrufvan ocli Mo- 

 lingsgrufvan blifvit bevisad, och afvensi nar den i sydlig rigtning fran Hastvindsorten , 

 Fol. 5, indrifne Stofvarorten , under sin fortsattning at detta hall, forgafves sOkt att uppna 

 den del af Ryinningslagrets malm, som skulle hafva sitt lage vester om skolen, da forst 

 kunde nagon anlcdning foretinnas, att misstanka denna skdls forflyttande natur. For of- 

 rigt om Wretgrufvemalmen ursprungligen utgjort en integrerande och direkte samman- 

 hangande del af den fyndighet, pa hvilken A- och L. Langgrufvorna, med alia sina ut- 

 greningar at sOder, aro brutne, huruledes da forlika mahnens p)'ramidaliska utspetsandc 

 mot djupet uti Wretgrufvan med den iinda till nuvarande storsta djup ofverallt lika och 

 jemntjocka magtigheten hos det malrnfall, pa hvilket de andra bada grufvorna blifvit 

 afsankta? 



Skulle man icke i stallet, emedan hela bergbyggnadens lagerformiga utbildning, sa 

 till fyndighet, som ofyndighet, ar bade i smatt och stort sa sardeles utprilglad, kunna 

 uppstalla sasom en sannolik formodan, att, utom de b;ida forutnarnnde Agrufve- och 

 Rymningslagren, annu ett tredje malmlager vore till finnandes, jemnsidigt framlopande 



