lar. Forf. ansug tviirtom rimligare alt vid detla 

 tillialle, likasom vid metaliers svafvelbindningar 

 pa vata viigen mcdelst svafvelbundet vatgas, frand- 

 skapen mellan syran och basen uti losningens 

 salt fo'rr stores iin eincllan bascns bestandsdelar. 

 Sedenoera harlcddcs fran den anforcla theorien 

 ncdanstucnde slutsatser, att neml. : 1:0 en regu- 

 linsk mclall icke bor kunna bidraga till en lik- 

 artad nictalls reduction, 3:0 cn brh'nnbarare metall 

 alltid bor reduccra en inindre brannbar, och 3:o 

 rcductionen bor ske sa mvcket fullstandigare, ju 

 s tor re den reducerandc melallens brannbarhct a'r. 

 For de bada senare fallen gjordes tillborligt nn- 

 dantag af de tillfallen, da syran sjelf ar latt 

 sonderdelbar, eller ock den sarama med den re- 

 ducerande metallens oxid danar ett svarlosligt 

 salt. Forf. visade att dcssa slutsatser icke aro 

 allmant giltiga, medelst experimenter som adaga- 

 lade: 1:0 att tenn fo'rmar i beroring med kop- 

 par reducera tenn ur deltas losta salter ; 2:0 att 

 jern, som reducerar koppar ur en losning af 

 svafvelsyrad koppar-oxid, icke fo'rmar det ur en 

 losning af attiksyrad kopparoxid, ehuru till och 

 med bly i denna verkar reducerande ; och 3:o 

 att zink icke reducerar koppar ur det Attiksy- 

 rade Saltet, men va'J, likt kalium ellcr natrium, 

 utfaller den som oxvd. 



