175 



zz 4- piaster eller silfver-riksdaler}. Vanligtvis flaxa och 

 skrika dessa fangna papegojor sa, ait man i en storre ba- 

 zar liar svart aft bora den nran talar vid , ofta gora de sig 

 losa , och ofta ser man dem bli hangande i sin kedja utan 

 att kunna hjelpa sig upp. De dresseras altid att uttala 

 nagra ord, sasoin det skedde redan fore Alexanders tid. 

 Ma'rkvardigt ar att afven Arnerikanerne fore Europeernes 

 ankomst forstodo att lara papegojor tala , och HUMBOLDT 

 omtalar (uti Ansichten der Natur) en sadan fogel , som 

 tra'IFades kos en af de sma nationerne i sydamerica, hvil- 

 ken talade ett for hennes nuvarande agare obekant sprak , 

 emedan lion tillhort en annan , kort forut i den trakten ut- 

 diid nation. Bengaliska nainnet pa Ps. torqvatus ar Thee 

 (Th uttaladt sasom i Engelskan). Uppenbart iir det denna 

 art som PLINIUS beskrifver (Lib. X Cap 42}, sasom kom- 

 mande fran Indien ; men den forsta papegoja som kom till 

 Eiiroj>a , under Alexanders tag till Indien, larer hafva varit 

 Ps. Alfxandriy som skiljer sig fran denna genom en rod 

 flack frampa vingen och betydligare storlek. 



57. PSITTACVS benyalensis GM. KUHL. -- J*alaornis beny. 

 WAGI-. Mon. 



Viridis, capite pallide roseo , postice caerulcscente; tor- 

 qve tenui gulaque nigris. Macula alarum antica obscure 

 rubra. 



(? (d. 12 Febr/) maxilla superior _fulva, inferior nigra. Or- 

 bita anguste nuda, et iris albae. Corpus subtus paullo 

 dilutius. Priori minor: Ala 137 mill, cauda minus elongata. 

 A/ven denna forekommer omkring Calcutta, men min- 

 dre allmant an foregaende, och jag kan ej med sakerhet 

 pasta mig hafva sett den vild. Det beskrifna exemplaret 

 erholls af en bekant. I fanget iillstand 'sags denna art ej 

 ofta, och den holls dyrare an Ps. torquatus. Jag fick ej 

 veta annat uainn pa denna ail Kolkottid , hvilket mjcket 



