113 



vaere nogetsomhelst levende Vaesen, hverken hejere eller 

 lavere, hverken Planter eller Dyr, der i nogen Maade 

 li-ner Planterne og Dyrene paa Jorden; det hele Liv, den 

 Afvexling og Skjenhed, t som Plante- og Dyreverdenens 

 uendelig vexlende Skikkelser give Jordens Overflade, kan 

 der ikke vaere Spor af paa Maanen, saalidt som denne 

 kan vaere underkastet den maegtige omformende Indflydelse, 

 som Planlerne og Dyrene have ud0vet og tildels endnu 

 udeve paa Jorden, isaer ved Dannelsen af de store Kul- og 

 Kalklag. 



Det vil sikkert for adskillige vaere en forunderlig naesten 

 sorgelig Tanke, at denne store Klode saaledes vandrer om 

 i Verdensrummet uden levende Vaeseners Medfalge, de 

 kunne ikke ret begribe, hvad den da er til. Uden naermere 

 at gaae ind paa alt, hvad der kan siges herom, skal det 

 blot bemaerkes, at det ikke er mere maerkeligt, at Maanen 

 staaer som en torn Klode i den umaadelige Vrimmel af 

 Verdenskloder, end at enkelte Dele af Jorden ere aldeles 

 ubeboelige ; Maanen er ligeover for det uendelige Univer- 

 sum et forsvindende Punkt. Og med Hensyn til det Sporgs- 

 maal, hvad Maanen da er til, hvorfor den er der, kan der 

 kim siges, at den er der, fordi den ifalge Materiens evige 

 Love har maattet udsondre sig fra Jordmassen. Des- 

 uden er den jo dog til for at vi ktmne have Maaneskinnet 

 med de mange mystiske Virkninger! 



At Maanen er ubeboelig for Organismer, er ikke den 

 eneste F01ge af, at den mangier Luft og Vand; ogsaa for 

 den d0de Maaneklode vil denne Mangel blive af Betydning. 



Atmosphaeren, som omgiver Jorden, og Vandet, som 

 daekker den sterste Del af dens Overflade, ere aldrig 

 fuldkommen rolige. Ulige Opvarmning paa de forskjellige 

 Steder saetter Luften i idelig Bevaegelse, der kan vaere 



8 



