116 



Det er nu let at se, hvorledes Lysforholdene stille 

 sig paa Maanen ; hvor Solstraalerne umiddelbart treeffe 

 den, er den staerkt oplyst, hvor det ikke er Tilfaeldet, er 

 det baalmerkt ; ikke blot Tusmerket, men enhver jevn Over- 

 gang fra Lys til M0rke mangier ganske, enhver Skygge er 

 afgraendset med skarpe Linier. 



Hvad vi se, se vi kun, fordi det sender Lysstraaler 

 til vort 0je; er Gjenstanden ikke selvlysende, da ses den 

 kun, forsaavidt den fra den Uendelighed af Smaaflader , der 

 begraendse den, kaster det Lys tilbage, som falder paa den 

 fra et andet lysende Legeme; det er da egentlig en Uende- 

 lighed af smaa i hinanden indgribende Billeder eller rettere 

 Billedfragmenter , som vi se, og vi se dem med den 

 Farve eller den Farveblanding, som den oplyste Gjenstand 

 er istand til at kaste tilbage. Et Rum, hvorfra aldeles 

 ingen Lysstraaler naae 0jet, kalde vi sort. Luftens enkelte 

 Smaapartikler vise sig for os oplyste af Solen med en 

 blaalig Farve, der mere eller mindre modificeres ved en 

 sterre eller mindre Maengde Vanddamp eller ved staerkere 

 eller svagere' Skydannelser ; derfor bar vor Himmel sin 

 smukke blaa Farve. Maanen har intet lignende, thi den 

 har ingen Atmosphaere, der kan oplyses af Solen; dens 

 Himmel er absolut sort, og paa denne sorte Grand staaer 

 Solen som en gledende blaendende Skive, medens Stjer- 

 nerne skinne uafladelig, forsaavidt de ikke i Solens umiddel- 

 bare Naerhed fordunkles af denne. 



Det er allerede omtalt, at den Tid Maanen bruger til 

 en Omdrejning om sin Axe , netop er ligesaa stor som 

 den, den bruger til et Oml0b omkring Jorden, omtrent 29 

 Dag. Der gives altsaa for ethvert Sted paa Maanen den 

 samme Forskjel mellem Dag og Nat som her paa Jorden, 

 men saaledes at Dagene og Naetterne ere meget laengere 



