117 



end her. Ethvert Sted i Maanens ^Ekvator (den Linie paa 

 Maanens Overflade, der overalt er lige langt fjernet fra 

 Endepunkterne for Omdrejningsaxen, Polerne) vil bestandig 

 have lige lang Dag og Nat, hver af dem paa 354 Timer 

 eller 14 J af vore Dage. Hvis Maanens Omdrejningsaxe 

 stod lodret paa det Plan, hvori Maanens Bane omkring 

 Solen ligger, vilde det samme vaere Tilfaeldet paa ethvert 

 andet Sted af Maanen med Undtagelse af Polerne, der 

 bestandig vilde have Solen i Horizonten. Men Omdrej- 

 ningsaxen er ikke lodret paa Maanebanens Plan, Maanens 

 jEkvator staaer skraat mod dette Plan, hvoraf f01ger at 

 Steder paa Maanen, der ikke ligge naer ved ^Ekvator, faae 

 Aarstider, en Sommer hvor Dagene ere faengere end 

 Naetterne, en Vinter med laengere Naetter, og paa Over- 

 gangene Efteraar og Foraar. Imidlertid maa man ikke 

 taenke sig disse Aarstider saa skarpt udpraegede som paa 

 Jorden; dels er nemlig JSkvators Heldning mod Maanens 

 Bane om Solen langt mindre end Jordaekvators Heldning 

 mod Jordbanen , dels er Forskjellen mellem Dagenes 

 Laengde forsvindende ved de lange Dage , af hvilke der 

 kun findes imellem 12 og 13 i hele Aaret, der naturlig- 

 vis falder sammen med Jordens Aar. 



Forskjellen mellem Dag og Nat er saameget desto 

 sterre netop paa Grund af deres Laengde. Den lange Dag, 

 hvor Solen sender sine Straaler, ikke daempede ved nogen 

 Atmosphaere, ikke svalede ved nogen kjolig Luftstremning, 

 ikke hindrede af nogen Sky, maa bevirke en meget be- 

 tydelig Opvarmning, mederis den uhindrede Varmeudstraa- 

 ling til Verdensrummet i den lange Nat maa bevirke en 

 meget staerk Afkjeling. I Henseende til Lysforholdene er 

 der en ikke ringe Forskjel paa de to Hah dele af Maanen. 

 Om Dagen er vel Forholdet ens, men den Del, der ven- 



