118 



der bort fra Jorden, bar sin lange Nat naesten fuld- 

 kommen m0rk, Run oplyst af Stjernernes svage Lys , da 

 intet sterre Himmellegeme er over Horizonten. Den mod 

 Jorden vendte Del bar derimod aldrig fuldstaendigt M0rke, 

 thi saasnart Solen synker under Horizonten, skinner den af 

 Solen oplyste lord for det, ligesom Maanen skinner for os, 

 men 14 Gange staerkere paa Grund afJordens sterre Flade. 

 Det ses let, at Jorden fra ethvert Sted paa Maanen be- 

 standig maa ses paa samme Sted af Himlen, saaledes 

 atMidten af den mod os vendte Maaneflade bestandig bar 

 Jorden i sit Zenitb, medens den altid staaer i Horizonten 

 for ethvert Sted i Maaneranden. Af hosstaaende Figur vii 



man kunne danne sig en 

 Fore stilling om Jordskin- 

 net paa Maanen. T be- 

 tegnerJorden, Solen taen- 

 kes at staae i Retningen 

 TS, medens Maanen un- 

 der et Omleb om Jorden 

 efterhaanden indtagerStil- 

 lingerne M n M 2 , M 3 , 

 M 4 saaledes at bestandig 

 det samme Punkt a ven- 

 der lige mod Jorden. I 

 Stillingen M t er dette 

 Punkt a fuldkommen vendt 

 bort fra Solen og bar 



altsaa Midnat, men til Gjengjaeld ser det hele den op- 

 lyste Del af Jorden, det bar Fuldjord. Medens Maanen 

 gaaer fraM! til M 2 , bar a bestandig Nat; den oplyste Del 

 af Jorden, der vender mod Maanen, bliver vel bestandig 

 mindre, men endnu i Stillingen M 2 , hvor Solen netop er 



