Ill 



pkiven indtraedende Stjerne vilde brydes, saaledes at vi 

 vilde se den enclnu en kort Tid efler, at den i Virkelig- 

 heden var bagved Maanen, og ligeledes en kort Tid ferend 

 den atter kom frem paa den anden Side. Da man til 

 Fuldkommenhed kjender baade Maanens og Stjernernes 

 Bevaegelser, kan man med sterste N0jagtighed beregne i 

 hvilket 0jeblik en bestemt Stjerne vil traede ind bag Maa- 

 nens Rand; iagttager man den i dette 0jeblik, saa ser 

 man, at den forsvinder med det samme. Den Lysbrydning, 

 som maatte vaere en nedvendig F01ge af en Atmospha3re 

 omkring Maanen, finder altsaa ikke Sted, da Beregningen 

 ellers ikke vilde vaere slaaet til. Vi ter da med Vished 

 slutte saavel heraf som af Mangelen paa Tusmerke, at 

 der ikke existerer nogen Maaneatmosphaere. 



Det andet Spergsmaal var, om der fandtes Vand 

 paa Maanen. Ogsaa her maae vi se at udfmde, hvilke 

 Phaenomener Vandets Tilstedevaerelse vilde frembringe, idet 

 vi gaae ud fra Vandets Forhold her paa Jorden. Vandet 

 straeber bestandig at gaae over fra den flydende Tilstand 

 til den luftformige, det fordamper under Indvirkning af 

 Varmen; ja selv i fast Tilstand som Is udvikler Vandet 

 Dampe ved de laveste Temperaturer, man kjender. En 

 sterre eller mindre Vand masse paa Maanen maatte da, 

 idetmindste i den Tid da Solen beskinnede den, give An- 

 ledning til Dannelsen af Vanddamp, der vilde udbrede sig 

 over hele Maanen og omgive den med en Dampatmosphaere, 

 der atter nedvendigvis maatte fremkalde de ovenfor om- 

 talte Lysbrydninger. Da disse ikke fmdes, kan der altsaa 

 heller ikke vaere Vanddampe og heller intet Vand. 



ForDampdannelsen gjaelder denLov, at der i etRum af en 

 bestemt Sterrelse kun kan vaere en for hver Varmegrad 

 bestemt, med Varmegraden stigende Mcengde Vanddamp, 



