no 



Da Atmosphaeren omkring vor Jord kun straekker sig 

 nogle Mile ud fra dens Overflade, maa Lyset fra Solen 

 saavelsom fra de andre Himmellegemer lide en Brydning, 

 idet det traenger ind i den, og da fremdeles Str0mninger 

 i dette Lufthav idelig f0re Luftmasser af ulige Taethed 

 imellem hverandre , maa der ogsaa i selve Atmosphaeren 

 finde en UtallighedafBrydningerog Tilbagekastninger af Lyset 

 Sted. Derfor forsvinder Sollyset ikke ganske i samme Ojeblik, 

 som Solen synker under Horizonten, dens lysende Straaler 

 naae endnu en Tidlang, brudte og tilbagekastede i de 

 hejere Luftregioner, ned til Jorden, der ferst efterhaanden 

 kommer til at ligge i fuldstaendigt M0rke ; et Tusm0rke 

 danner Overgangen fra Dag til Nat ligesom Morgenr0den fra 

 Nat til Dag. Hvis Maanen havde en Atmosphaere, maatte 

 denne frembringe lignende Belysningsforhold ; fra den 

 staerkt oplyste Del af den aftagende eller tiltagende Maane 

 som vi se, maatte der vsere en jevn Overgang til den 

 aldeles m0rke Del, og imellem dem maatte ligge den Del 

 af Maanen, der havde Tusm0rke. Men vi finde ikke Spor 

 til nogen saadan Overgang, ikke Sporaf noget Tusm0rke ; den 

 skinnende Del af Maanefladen er aldeles skarpt begrsendset. 

 Idet Maanen bevaeger sig omkring Jorden og der- 

 ved kommer til at forandre sin Stilling til Stjernerne, 

 haendes det ikke saa sjeldent, at den passerer en og anden 

 af disse og skjuler den for vort Blik. Et Lufthav omkring 

 Maanen vilde bevirke, at Lysstraalerne fra den bag Maane- 



altsaa ikke se Monlen Heldes der derimod Vand i Karret indtil en 

 Hojde AB, ville Lysslraalerne vel i Vandet gaae efler rette Baner, 

 saaledes som MP, men idet denne Straale traenger ind i Luflen, for- 

 andres dens Reining, saa at den folger Linien PO og saaledes naaer 

 Ojet, der vil se Monlen, tnen se den 1'orskudt, som om den havde 

 ligget ved S, nemlig i Fortsa3ttelsen af Linion OP. 



