Naturforholdene paa Dimmellegeinerne. 





Af Adjunkt Freuchen. 



>; 14 ,., v V, ,, ,3; a^W Oi*<: 



I. 



Af alt storartet er intet sterre end det Skue, der frem- 

 byder sig for Blikket i de Nsetter, hvor intet Skydaekke 

 omhyller Jorden: Himlen med dens Stjernevrimmel; den 

 gjer Indtryk paa enhver, selv om han er slov og ligegyldig 

 for al anden Skjonhed. Det er da intet Under, at Tanken 

 saa ofte vender sig mod disse Stjerner, at ikke blot Viden- 

 skabsmanden lige fra Oldtiden bar forsket for at laere 

 dem najere at kjende, men at ogsaa Folkets Opmarksom- 

 hed stedse bar vaeret henvendt paa dem. Tidligere vidste 

 selv Videnskabsmaendene kun lidet om dem ; en lang Raekke 

 af lagttagelser havde vel vist Regelma3ssigheden i deres 

 tilsyneladende Bevaegelser og gjort det muligt at forud- 

 beregne deres Sted paa Himlen ; men hvad de vare, derom 

 herskede der de forunderligste Meninger. Og Folkene be- 

 tragtede dem paa en Maade som maegtige Vaesener, der 

 ved deres indbyrdes Stilling havde Indflydelse paa det 

 enkelte Menneskes Liv, som paa de store Begivenheders 

 Gang her paa Jorden. 



Det er nu anderledes; enhver ved, at disse lysende 

 Prikker ere Kloder, at de fleste ere Sole som vor Sol, at 

 andre ligesom Jorden bestandig bevaege sig omkring Solen, 



