131 



bevaegelsen naaer belydeligl dybere ned, end man bar kunnet 

 unders0ge med Dykkerklokken. 



Den anden af de ovenfor naevnte Forstyrrelser af Havets 

 Ligevaegl, nemlig Ebbe og Flod, bar ikke sin Grund i 

 den snaevre Kreds af terrestriske Kraefters Vexelvirk- 

 ninger, og derfor passer heller ikke det Billede, man bar 

 brugt derfor, nemlig ,,Jordens vaeldige Pulsslag"; denne 

 Bevaegelse ernemlig ikke nogen Livsyttring afJorden, men en 

 F01ge af Jord-Planetens kosmiske Forhold, navnlig til Solen 

 og Maanen. Den bestaaer i en regelmaessig, to Gange i 

 hvert Degn gjentagen Synken og Stigen af Havet overall 

 undtagen i meget afsondrede Havbaekkener. I sex Timer 

 stiger Vandet og Iraenger bestandig laengere op paa Kysterne, 

 i Begyndelsen langsomt og neppe maerkeligl, derpaa hur- 

 tigere og tibidst alter langsommere, indtil del bar naael 

 sil heiesle Punkl, hvorved del en korl Tid bliver slaaende 

 for derefler i de naesle 6 Timer al synke lilbage igjen paa 

 samme Maade. Saaledes haeves og saenkes Havel lo Gange 

 i naeslen 25 Timer eller i den Tid, Maanen bruger lit at 

 lilbagelaegge sin lilsyneladende Bane omkring Jorden, saa al 

 Ebbe og Flod indtraeffe paa el Sled naeslen en Time sil- 

 digere fra den ene Dag lil den anden. Denne Sammen- 

 haeng mellem JVlaanens Slilling og Ebbe og Flod viser sig 

 ikke blol ved Tiden for disse Bevaegelsers Indlraeffen, men 

 ogsaa ved deres Slerrelse, og er allfor ieinefaldende, lil 

 at den nogensinde skulde have vaeret aldeles ubekjendl; 

 men f0rsl ved Newlons Nalurlaere og isaer ved Laplaces 

 Anvendelse deraf er denne Sammenhaeng bleven fuldslaendig 

 forklarel og dens Theori saaledes udviklel og forenel med 

 Erfaringens Resullaler, al man i Almindelighed loenge 

 iforveien kan med Beslemlhed angive Tiden og Slerrelsen 



9* 



