133 



end Maanens, den er tvertimod ved Solens uhyre Masse 

 160 Gange saa stor, men fordi Solens Afstand fra Jorden 

 er c. 400 Gange sterre end Maanens. Det er nemlig 

 ikke disse Himmellegemers tiltraekkende Kraefter selv, der 

 frembringe Ebbe og Flod, men det er Forskjellen 

 mellem disse Kraefters Virkninger paa modsatte Punkter af 

 Jordens Overflade og paa dens Midtpunkt, og denne For- 

 skjel maa, som man let seer, vaere ligesaa stor en Deel 

 af hele Tiltraekningskraften , som Jordens Diameter er af 

 de tiltnekkende Himmellegemers Afstand fra den. Nu er 

 Solens Afstand fra Jorden 12000 Gange saa stor som dennes 

 Diameter, Maanens kun 30 Gange saa stor; til at frem- 

 bringe Ebbe og Flod kari Maanen altsaa anvende ^ af 

 sin hele Tiltraekningskraft , Solen kun -^i^ af sin 160 

 Gange st0rre Kraft eller T V af en ligesaastor Kraft som 

 hele Maanens, saa at Maanens og Solens flodfrembringende 

 Kraefter forholde sig som ^ til T V eller som 5 til 2. 

 Antage vi f. Ex. at den af Solen haevede Flodb01ge for et 

 Sted af Jorden er 2Fodh0i, saa vil Maanens Flodb01ge vaere 

 5 Fod. Staaer Solen, Jorden og Maanen i een Linie, alt- 

 saa ved Ny- og Fuldmaane, saa traeffe begge disse Flod- 

 b01ger sammen til den saakaldte Springflod, hvis H0ide er 

 liig Summen af begge Flodb01gers H0ide, eller her 7 Fod. 

 Danne dorimod Linierne mellem disse tre Himmellegemer 

 en ret Vinkel, i hvis Toppunkt Jorden staaer, saaledes som 

 ved Maanens Qvarteerskifter, da straeber Solen at frem- 

 bringe Ebbe, hvor Maanen vil danne Flod ; den sidste faaer 

 Overvaegt, men bliver kun liig Forskjellen mellem begge 

 Bevaegelser, eller her 3 Fod. Maanens Indflydelse vil saa- 

 ledes i Almindelighed vaere den alene gjaeldende med Hen- 

 syn til Tiden for Indtraedelsen af Ebbe og Flod; Solen 

 indvirker fornemlig kun paa Sterrelsen deraf, skj0ndt den 



