122 



skygger i Forbindelse med Kjendskab til Solens Hejde over 

 deres Horizont bar gjort det muligt at beregne deres Hejde 

 over det naermest h'ggende Lavland. Staerkt forsterrende 

 Kikkerter have givet os Oplysning om deres Former, som 

 i det hele afvige meget fra dem vi finde her paa Jorden, 

 hvor isolerede Bjerge ere en Sjeldenhed, medens de paa 

 Maanen ere det saedvanlige. 



Seedvanligvis danner Maanebjerget en lukket Kreds, 

 der indeslutter en flad Slette. Det er denne Slette, der, 

 naar Solen staaer lavt, ligger i fuldkomment M0rke og viser 

 sig som en sort Plet, medens Bjergranden straaler i Sol- 

 glandsen. Efter Kredsens storre eller mindre Udstraekning 

 har man givet Bjergene forskjellige Benaevnelser; de st0rre, 

 hvor den indre Slette traeder fuldkommen tydelig frem, 

 kaldes Voldsletter, de af Middelsterrelse Ringbjerge, 

 de mindre Krate re og de mindste Gruber. Vi ville her 

 kun omtale det mest characteristiske ved disse forskjellige 

 Bjergformer; den der ensker en Opregning over de vig- 

 tigste af dem mad Angivelse af det Sted paa Maanen, 

 hvor de ligge, vil kunne fmde en saadan i Hr. Observator 

 Scbjelderups populare Astronomi. 



Navnet Voldslette bruges, naar Kredsens Gjennemsnits- 

 linie er st0rre end 10 Mile. Hipparch og Ptolema3us, begge 

 beliggende omtrent i Midten af Maanefladen, here til de 

 smukkeste af denne Klasse af maegtige Bjerge. Unders0ger 

 man Voldsletterne nojere, saa viser det sig, at de ikke have 

 beholdt den Regelmsessighed i Formen, som Ringbjergene 

 have. Volden er paa mange Steder afbrudt ved Ring- 

 bjerge og Kratere; hist og her er den gjennembrudt af 

 dybe Dale og undertiden naesten ganske tilintetgjort, hvilke 

 Forhold tyde paa, at Voldsletterne ere eeldre Bjergdannelser, 

 der have vaeret udsatte for senere Omvaeltninger. Den 



