124 



Jigger indhyllet i det dybeste Merke. Hejden af disse Cen- 

 tralbjerge er meget forskjellig, dog saaledes at de aldrig 

 rage hejere op end selve Ringen; de hejeste haeve sig 

 5000 Fod over Sletten, medens Ringens H0jde over samme 

 omtrent er 10000 Fod. 



Kraterne ere kun i Sterrelse forskjellige fra Ring- 

 bjergene. De fmdes i et umaadeligt stort Antal, over 

 20000, spredte over hele Maanefladen. Man bar kaldet 

 dem Kratere alene paa Grund af en vis Formlighed med 

 vore Vulkaners Kratere, ikke fordi der er nogensomhelst 

 Anledning til at antage dem for virkelige Vulkaner, om 

 hvis Tilstedevaerelse paa Maanen vi aldeles intet vide. 

 Gruberne ere de mindre Kratere, hvor Volden omkring 

 Fordybningen ikke traeder saa skarpt frem, at man med 

 fuldkommen Sikkerhed kan afgj0re, om den existerer 

 eller ikke. 



Et meget maerkeligt Phaenomen ere de saakaldte Ril- 

 ler, dybe, smalle K10fter, som i naesten lige Linier stryge 

 igjennem Maanesletterne og gjennembryde Kraternes Yolde 

 og indvendige Hulhed, og altsaa ere yngre Dannelser end 

 Kraterne. Skjandt det ingenlunde bar manglet paa Hy- 

 potheser om disse Rillers Natur, idet man bar antaget i 

 dem at finde Floder eller dog gamle Flodlejer, ja endog 

 konstige Kanaler eller Landeveje, saa er dog ingen 

 af de mange Forklaringer nogenlunde tilfredsstillende. 

 Floder vide vi at der ikke kan existere paa Maanen, 

 og selv om de engang havde vaeret der, saa vilde det 

 ikke vaere meget sandsynligt, at de havde banet sig Vej 

 tvers igjennem Bjergene istedetfor at 10be udenom 

 dem; desuden ligge Enderne af Rillerne saedvanlig lige 

 h0jt, saa at der intet Fald havde vaeret. At de ikke kunne 

 vaere Kanaler indses ogsaa let, og Landeveje med en 



