ser af Chlor med Alkalimetallerne og isaer med Magnesia- 

 metallet; og det er fornemlig disse sidste Forbindelser, 

 der give Havvandet dets vaemmelige, bitre Smag. Des- 

 uden fmdes i Havvandet Spor af Kiseljord, Bruunsteen, 

 Bly, Kobber o. s. v., kort sagt: naesten af alle mulige 

 Stoffer. Og dette er rimeligt nok ; thi Havet er den store 

 Beholder, hvori alle opl0selige Stoffer udskylles af Regn- 

 str0mme og Fioder; deri maae derfor fmdes Alt, hvad 

 der overhoved kan befinde sig sammen, op!0st i samme 

 Vapdske. Om denne Masse af faste Dele , som nu fmdes 

 i Havvandet, i detHele er constant, eller om den i Aarenes 

 L0b undergaaer periodiske eller vedvarende Forandringer, kan 

 endnuikke paavises, de paalidelige aeldre lagttagelser mangle; 

 men at den strax fra Begyndelsen af skulde have vaeret 

 i Havet, er ikke rimeligt; det fra Urverdenens taette At- 

 mosphaere nedstyrtende Vand kan ikke have udvasket og 

 op!0st saa umaadelige Saltmasser f0rend det samlede sig 

 i Havene. Men medens alle de faste Stoffer, som det i 

 Havet udstr0mmende Vand f0rer med sig, blive deri, ud- 

 dunster derimod det Vand, der f0rte dem med, uoph0rlig 

 igjen, falder som Regn ned paa Fastlandet og op!0ser nye 

 Mineralstoffer , som det atter f0rer med ud i Havet. Paa 

 denne Maade har Saltet efterhaanden opdynget sig saa- 

 ledes i Verdenshavet, at dette har faaet sin nuvaerende 

 salte og bitre Smag. Herved bliver det let forklarligt , at . 

 Middelhavet har en saa betydelig Saltmrengde; det mod- 

 tager fra de naerliggende Saltleier i Spanien og Atlas- 

 bjergene betydelige Tilf0rsler, som det ikke kan skille sig 

 ved gjennem dets snevre Forbindelse med Verdenshavet. 

 I det'sorte Hav er den ringe Saltholdighed en F01ge af, 

 at det modtager langt mere fersk Vand fra de store Fio- 

 der, der udmunde deri, end det tiddunster. At Saltholdig- 



