46 



sager. Den Ran slutte, at hvis de aandelige Handlinger 

 hos Mennesket hidrere fra en immateriel Sjael, saa maa 

 de aldeles tilsvarende aandelige Handlinger hos Dyret og- 

 saa hidrere fra en immateriel Sjael, eller at hvis de aande- 

 lige Evner, vi ikke kunne benaegte at vaere hos Dyret, 

 alene ere begrtmdede i den dyriske Natur, de da heller 

 ikke hos Mennesket have nogen andenGrund. Hvilkenafdisse 

 to Anskuelser der er den Rette , skal som et Sporgsmaal, 

 der er det foreliggende Emne uvedkommende , her ikke 

 naermere droftes; her skal kun beni33rkes, at den sidste 

 Anskuelses Tilhaengere isaer blandt Physiologerne dagligen 

 vinde i Antal og Dristighed. 



En Sammenligning mellem dyrisk Instinkt og men- 

 neskelig Fornuft vil imidlertid f0rst ret kunne anstilles, 

 naar det Spergsmaal, om Dyret alene liar Instinkt eller 

 om dette ogsaa raader over Mennesket, bliver afgjort, og 

 som tidligere anfert skulde denne Afhandling netop gaae 

 ud paa at tydeliggjore, at Instinktet ogsaa spiller en vigtig 

 Rolle i Menneskelivet. Der behaves hertil ingen Opregnen 

 af saelsomme og ubekjendte Facta, der behoves kun en 

 Udtydning af simple velbekjendte Forhold for utvivlsomt at 

 godtgjere, at ethvert Menneske tusinde og atter tusinde 

 Gange bar ladet sig lede af Instinktet ; og dog have de 

 Faerreste sandsynligviis nogensinde givet den Tanke Rum , 

 at det Me selvbestemmende Menneske i denne Henseende 

 ganske forholder sig ,,som et umaelende Dyr"; vi ere jo 

 alle opvoxede under Ledelsen af en Laere, der forkynder, 

 at Fornuft og fri Villie ere Menneskets udelukkende Ejen- 

 dom. I den inderlige Overbeviisning herom og den deraf 

 felgende magelose Selvfelelse kunne vi vanskeligen tasnke 

 os, at Menneskene, INaturens Herrer, i mindste Maade 

 kunne bringes i Sammenligning med Dyrene, eller at disse 



