45 



der vel kan taemmes og laere at holde sig til Mennesket, 

 fordi den maerker, at den der lettest faaer sin F0de, men 

 aldrig bliver et Huusdyr i den Betydning som Hunden eller 

 Hesten. 



Efter denne Udvikling og Fremstilling, hvor kortfattet 

 den end er og formeentligen maatte vaere, vil man vaere 

 istand til at bedemme, om den Intelligents , der ikke kan 

 benaegtes at vaere hos Dyret, er specifisk eller kun i Hen- 

 seende til Graden forskjellig fra Menneskets fntelligents. 

 Man vil formeentligen indremme, at samtlige Evner og 

 Lidenskaber, der tilkomme den menneskelige Sjael, ogsaa 

 maae erkjendes at have noget tilsvarende hos Dyret; kun 

 at det, der hos Mennesket bar sin h0jeste os bekjendte 

 Udvikling, hos Dyrene kun flndes som en Antydning ; man vil 

 indsee, at Forestillingen om det uhyre Spring, somderefterden 

 populaere Opfattelse er mellem Mennesket og Dyret, paa ingen 

 Maade kan understettes af Naturvidenskaben, men at denne 

 meget mere nedvendiggjor Anskuelsen af den gradvise 

 Overgang mellem begge, der ved fordomsfri Betragtning 

 tindes mellem alt detSkabte. Man vil med Bolighed 

 kunne h0re alle den spekulative, aprioriske Yidenskabs 

 Indvendinger om ,,Jeget" om ,,dets rene Vaeren", om 

 ,,det at kunne sige Jeg til sig selv" som Menneskets Saer- 

 kjende, thi den Slags Paastande, i hvor uforstaaelige Tale- 

 maader de end indsv0bes, kan Naturvidenskaben ikke ind- 

 lade sig paa, den kan kun lade dem henstaae, men hver- 

 ken bekraefte dem eller forkaste dem. Naturvidenskaben 

 kan kun slutte sig til det, den ikke seer, fra det, den 

 seer; men fordi den ikke hos Dyrene seer ,,Reflexionen u , 

 derfor kan den ikke slutte, at den heller ikke findes der, 

 eller at ,,Keflexionen" er Menneskets Saerkjende; den kan 

 meget mere slutte fra lignende Virkninger til Hgnende Aar- 



