41 



et Tegn paa Demmekraft og Evne til at taenke og slutte 

 logisk, naar Ilunden, der seer sin Herre tage Hat og Stok 

 for at gaae ud, gjer sig Uekker for ham for at faae Lov 

 til at gaae med, thi dette kan den kun gj0re ved at kom- 

 binere flere forskjellige Forestillinger. Den maa slutte, at 

 dens Herre vil gaae ud, siden ban laver sig til, og at den 

 lettere erholder en foronsket Tilladelse ved at s0ge at ind- 

 smigre sig, og endelig maa den kunne erindre tidligere 

 Behageligheder ved Spadseretouren, da den ellers ikke vilde 

 kunne enske igjen at komme ud at spadsere. Naar en 

 Hund nedgraver Resten af sin JEde til den igjen bliver 

 sulten, viser den, at den veed at den igjen vil komme til 

 at traenge til^Ede, og atF0den ikke opbevares sikkert ved 

 at efterlades liggende ovenpaa Jorden, den viser altsaa 

 Fremsynetbed i hej Grad. Ved i S0vne at gj0e og bevaege 

 Benene som til L0b viser den, at den drummer og alt-^ 

 saa ogsaa maa kunne taenke og have Indbildningskraft; 

 det er utvivlsomt en fri Villies Valg, naarHunden skj0ndt 

 meget sulten ikke r0rer den jEde, som dens Lierre bar 

 forbudt den at r0re, men taalmodigen sidder og afventer 

 bans Tilladelse, eller naar den i Brunsttiden skj0ndt op- 

 hidset af den maegtige Forplantelsesdrift dog f01ger sin 

 Herres Kalden. Hunden adlyder her af frit Valg, fordi 

 den vil det, og gj0r den det ikke, er den ulydig mod sin 

 Herre, saa viser den ved deres Gjensyn utvetydige Prever 

 paa en ond Samvittighed, thi den veed med sig selv, at 

 den bar overtraadt Pligt og Ret. Dens Hengivenhed og 

 Troskab mod dens Herre ere bekjendte nok, disse Egen- 

 skaber have gjort den til Menneskets stadige Ledsager; 

 dens H0jmodighed forbyder den at bide en mindre Hund, 

 hvem den hellere lader f01e sin Overvaegt og derpaa be- 

 bandler med overrnpdig Foragt, thi Hunden bar saavel 



