245 



Maaned efter den Tid , indtil det Tidspunkt, der efter 

 Analog! med Jorden maa vsere det varmeste. Hvor et 

 Phrenomen saa bestemt folger med de vexlende Varme- 

 forhold, kan man ikke andet end antage, at det maa staa 

 i et Afhaengighedsforhold til Varmen, og intet ligger da 

 naermere, end at antage disse skinnende Pletter omkring 

 Polerne for Polaris og Sne, ganske som vi have den her 

 paa Jorden. 



Desvaerre kunne vi aldrig komme til at se nogen af 

 Polerne i deres haardeste Vintertid, saa at vi ikke med 

 Sikkerhed kunne angive, hvor langt fra Polerne de hvide 

 Pletter kunne straekke sig. Imidlertid har man dog paa 

 en Tid, da den sydlige Halvkugle havde Vinter, set en. 

 smal, hvid, glindsende Stribe laengst mod Syd i den op- 

 lyste Del af Mars, som syntes at vaere det yderste af 

 Pletten ; var dette Tilfaeldet, saa har denne strakt sig indtil 

 den 55de Bredegrad. Paa den nordlige Halvkugle har 

 man derimod aldrig i dens Vintertid kunnet opdage mindste 

 Spor til Pletten i den mod os vendte Del; den synes alt- 

 saa ikke at straekke sig saa langt fra Polen som i den 

 sydlige. 



Dette, saavelsom den Omstaendighed , at den hvide 

 Plet i Sommertiden indsknenkes til langt snaevrere Graend- 

 ser omkring den sydlige Pol, end om den nordlige , stem- 

 mer, under Forudsaetning af at Pletterne ere Is og Sne, 

 fortrinlig med det tidligere omtalte Forhold, der nedven- 

 digvis maa finde Sted imellem Sommer og Yinter i de to 

 Marshalvkugler ; og vi blive yderligere bestyrkede i vor 

 Formodning om at Mars har Sne, der ved Vintertid daek- 

 ker Landene, og som i Polaregnene findes i saa store 

 Masser, at selv Sommervarmen ikke kan smelte dem. 

 Men hvor der er Sne, som smelter, maa der ogsaa vaere 



16* 



